Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

David Black

Piráti II - Tlama ďábla

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Piráti II - Tlama ďábla

Piráti II - Tlama ďábla

David Black

1. Hongkong blues.

"Oh, boy." pravila zastřeným hlasem gejša v nazlátlém kimonu. "Fucker?"

Vůně santalu, pačuli a před týdnem ulovené ryby mě udeřila do nosu. Podíval jsem se líp. Pod pěticentimetrovým nánosem bílé hlinky na mě vybafla lehce opičí podoba asi padesátileté mongolské šlapky. Tolik odvahy jsem při nejlepší vůli neměl.

"Hledám jednoho chlápka..." řekl jsem popravdě. "Nevěděla bys náhodou...?"

"Fucked freak!!" vřískla a třískla mě přes hlavu držadlem slunečníku. Hongkong mi ukázal svou pravou tvář.

Dvorek se mi už od pohledu nelíbil. Lemovala ho nevysoká zeď s otlučenou omítkou a nad ní trčely bezlisté větve uschlé sakury. Celé místo vypadalo jako past. Váhal jsem mezi zvědavostí a zdravým rozumem, jenž mi radil abych se zdekoval.

"Ins-ide?" pohodil hlavou týpek v nindžovském ohozu a sazemi začerněnou tváří, s lesklou, kýčovitě vyhlížející katanou zavěšenou na rudé šerpě přehozené přes záda a podržel mi vrátka. Už nebylo cesty zpět. Sehnul jsem se a vlezl na dvůr. Stála tam fronta obdobně vybavených, netrpělivě přešlapujících maníků, zvětší části asijské rasy a Jack se s temperamentní gestikulací, která se mi jevila jako ťukání si na čelo, právě dohadoval s jedním z nich. Otočil se ke mně.

"Máš se Sigi?" prohodil s pokřiveným úsměvem.

Hrdlo se mi sevřelo vzteky. "Ty mizernej podrazáku!" vypravil jsem ze sebe s námahou a tasil.

"Hele klídek." Jack odsunul špičkou šavle mou zbraň a do ruky mi vrazil papírek. "Nevím kam se cpeš. Konec je támhle."

Řada frontmanů souhlasně zahučela.

"Ste všichni?" otázal se otráveně Jack a zaujal ledabylý bojový postoj. "Kdo jde první?"

Podíval jsem se na lístek s nadrápaným číslem 36 a s nejasným pocitem, že bych měl zasáhnout dřív, než někdo z chlapů ve frontě udělá z Jacka hamburger a já se svých práv už nikdy nedovolám, jsem si stoupl na konec.

Souboj na život a na smrt je čistě psychická záležitost. Předpokládá se ovšem, že jste aspoň mírně nadprůměrně vybaveni technikou ovládání zbraně, plus odpovídající kondičkou, jinak vám je celá mentální síla na prd a můžete se jít nechat vycpat.

Když jsem kdysi viděl prvně Jackův způsob boje, dvakrát se mi nezdál. Zajištěná obrana veškerá žádná, bez zvláštní invence na poslední chvíli uhýbal terciím a kvartám, co se na něj sypaly ze všech stran a já až časem pochopil, že je to bluf. Po chvíli soupeř funěl vyčerpáním, aby byl v zápětí zlikvidován nějakou slušně vychytanou, prasáckou fintou. Kdo znal Jacka trochu líp, dával si na něj majzla.

No.1 ho očividně neznal. Zřejmý zastánce tvrdé odnože šaolinského wu - shu zaječel, zamával mečem a roztočil se jako čamrda na jedné noze. Stylem lehce pomateného jeřába kolem sebe rozvířil prach, až v něm za chvíli nebyl vůbec vidět a připomínal miniaturní tornádo z arizonské pouště, vrážející do zdí dvorku, opadaných kmínků sakury a hromady beden, která se tyčila v rohu. Jacka to nerozhodilo. Chvíli jen tak postával, celou akci poněkud nevěřícně pozoroval a v okamžiku, kdy sípající Jeřáb po pěti minutách zběsilého tance na zlomek vteřiny zabrzdil aby popadl dech, přešel do protiútoku. Nevím, jak to dělá. Zkoušel jsem to kolikrát, ani jednou jsem netrefil kroky a ten zatracenej mizera mi za nic nechtěl prozradit, v čem trik spočívá. Každopádně, Jackova šavle hvízdla vzduchem a podivně to mlasklo. Ve výši Jeřábova pasu se objevila tenká, červená linie a na jeho tváři udivený výraz. Pak se s dutým žuchnutím zkácel, nohy ve slaměných trepkách sebou škubly, obě poloviny těla se od sebe oddělily a vnitřnosti se vyvalily na zem. Zahalil nás odér čerstvě protržených střev.

Bojový duch ve chvíli jaksi vyvanul. Několik lidí odešlo, čekající z přední řady se rychle pokoušeli vyměnit si svoje lístky s námi vzadu, většinou bezvýsledně.

"Mi to letos vyšlo už potřetí...," pravil Jack a švihl zasviněnou šavlí. " ...někdo další?"

Zástup mužů jako na povel udělal krok vzad.

"Tak kdo máte tu zatracenou dvojku?"

Osaměli jsme. Já, mrtvola a Jack. Odplivl si pod mé nohy. "Vypadá to že jsi na řadě."

Vytrhl jsem z pochvy svůj pozoruhodně zpracovaný florentský meč s gravírovaným jílcem a třikráte překovanou, skládanou čepelí, zařval a vrhl se po něm elegantně provedeným, přímo do ksichtu cíleným bodem, který jen ztěží odrazil, s následným přechodem na levou stranu a sérií bleskurychlých šikmých seků obouruč.

"To je trapný." řekl Jack a ustoupil. Rozzuřilo mě to. Ten jeho vychcanej, alibistickej přístup.

"Bojuj, zbabělče!" vyrazil jsem ze sebe.

"No nevim, vole. Jseš na mě moc rychlej..." ušklíbl se a ustoupil znovu. Jestliže se mu až do té chvíle dařilo, chybka se přece vloudila. Jednička, jenž svou bídnou duši před chvílí odevzal kamsi do šikmookého nebe, vykrvácel jako prase na porážce a nevábná kaluž se šířila po dvorku. Jack uklouzl, zaklel, zdvihl šavli a s nehraným vypětím zachytil úder, do kterého jsem vložil veškerou energii. Zbraně se nám s třeskem srazily nad hlavami. Využil jsem beze zbytku svou fyzickou převahu, ocelovým stiskem mu sevřel zápěstí a přimáčkl ho zády na otřískanou zeď. Když mi to došlo, bylo už pozdě. Než by se mě snažil odstrčit a uvolnit si ruce, nakopl mě špičkou boty přímo na nekrytý solar plexus.

Bylo mi jasné že slintám, ale nemohl jsem s tím nic dělat.

"Sorry, já vážně nechtěl..." nakláněl se nade mnou starostlivě Jack. " ...takhle hodně."

Seděl jsem na zemi, můj exkluzivní meč se potupně válel v rohu a můj žaludek se ještě potupněji zbavoval grilované rozchlipky obecné, kterou jsem předtím neprozřetelně pozřel na trhu. Jack se otřásl. "Jak můžeš jíst něco tak hnusnýho?"

"Kreténe." zasténal jsem a zhroutil se do prachu. "Ujede mi loď."

"Loď?" zeptal se Jack.

"Loď?" zeptal se čísi nakřáplý hlas nahoře na zdi. Na dvorek seskočil muž kolem padesátky v šedé peleríně, paruce a s koženou brašnou atypického tvaru. "Promiňte, zaslechl jsem angličtinu. Jonathan Morley, jméno mé. Patolog ze špitálu Svatého Koniáše v Liverpoolu."

"Vy jste doktor?" řekl Jack. "Udělejte s ním něco."

"A co, proboha? Kopl jste ho do žaludku..."

"No to je snad váš problém..."

"Tak eventuálně krapet čichací soli," navrhl muž v paruce. "jinak vážně nevím..."

Čpavek v nose mě vzpamatoval natolik, že jsem téměř bez pomoci vstal a oprášil si oděv.

"Neměli bychom raději zmizet, než někdo ztropí poplach?" rozhlížel se doktor. "Nerad bych se dostal do křížku s úřady. Prováděl jsem u Svatého Koniáše euthanásie bez souhlasu pacientů a želbohu se k tomu přichomejtly i jakési zfalšované závěti a životní pojistky, pak se vše provalilo a od té doby jsem na útěku."

Potřásl jsem nabídnutou pravicí. "My jsme zase námořní..."

" ...ci." skočil mi Jack do řeči a kopl mě do holeně. "Jak to máš s tou lodí, Sigi?"

"Připlul jsem na Hornetu."

"Sakra..." řekl zklamaně Jack. "Proč lezete přes zeď?" oslovil doktora a otevřel vrátka. Vyšli jsme na ulici. "Tak to snad abych... "

"Počkej, nevíš všechno. U mysu Canaveral jsme pohřbili kormidelníka, nějakýho Ezechiela Browna a vod tý doby to jde s náma z kopce. Druhej fíra, Shilling Marty je nezkušenej cucák. Dřív se plavil akorát na voru, má sebou sice tři tucty chytrejch knížek, jenže než dycky nalistuje tu správnou stránku, Hornet buď leží na boku, nebo má v podpalubí bazén. No a starej Eddy je krátkozrakej jako sůva a v noci vidí nejdál na metr a tak na tu práci někoho usilovně shání..."

"Hm." pravil Jack. "Možná bych to vzal. To čínský žrádlo už mi leze krkem."

"Není spíš pravým důvodem, že po tobě jdou Hadí hlavy?" ohlédl jsem se na Jeřába, pomalu se rozplývajícího v houstnoucím soumraku.

"Triády? Zbláznil ses? Tohle byli chlapi z doků, co jim dlužím prachy. Jo, abych nezapomněl."

Jack vytáhl z kapsy tři hogkongské dolary, potažené nazelenalou měděnkou a hodil mi je. "Tvůj podíl." ušklíbl se. "Nebo ne, počkej. Vrať mi to..."

"Ani náhodou!" zaječel jsem, neboť mi bylo jasné, že bych mince již nespatřil.

"Snad bych já mohl přispět, kdybyste se neurazil..." vložil se doktor Morley do debaty a sáhl do mírně splasklé peněženky, zdobené v kůži vytlačeným jelenem.

"Dejte to sem." řekl Jack. "Máte dublon... supr. Za jak dlouho jsi říkal Sigi že odplouváte?"

* * *

Bude-li vám někdo tvrdit, že téměř celý Hongkong je smradlavá díra, můžete mu klidně věřit.

Za drásavých zvuků orientálního popu jsme se proplétali labyrintem odpadky zavalených slumů a opiových doupat, stánků s pochybným fastfoodem, bordelů, čajoven a putyk. Má největší starost byla, dívat se kam šlapu. Provázely nás kosé pohledy domorodců, přistěhovalců, nadháněčů z nevěstinců a vůbec vší té verbeže, co se potloukala kolem, barvitý kolorit podtrhlo chřestění modlitebních mlýnků a plácání mokrého prádla, odkapávajícího za krk.

Nespustil jsem pravou ruku z jílce meče a levou si pro jistotu tiskl obě nosní dírky, Jack u jedné z chatrčí hvízdl na prsty a vzápětí se kombinací hodně mizerné čínštiny, o něco málo lepší angličtiny a mezinárodní znakové řeči pár vteřin dohadoval s vychrtlým kulim v odraných hadrech, jehož z neznámých pohnutek obdaroval darovaným dublonem. To samo o sobě bylo nezvyklé a já měl o čem přemýšlet, dokud se před námi nevynořily tmavé obrysy hal, cash and carry diskontů a překladišť v přístavu. S úlevou jsem nasál čerstvý mořský vzduch.

Jack zřejmě dobře věděl kam míří, ze zadní strany jednoho z baráků jsme urvali prkno a vklouzli dovnitř. Doktor se s hlasitým funěním procpal úzkým otvorem za námi a usedl na jakýsi koš. "Nemáte kapku něčeho ostřejšího?" otázal se, popadaje dech. "Nějak mi vyschlo v krku."

"Vy jste tady taky?" řekl Jack. "Jestli za náma furt polezete, budu vás muset odkrouhnout jako nepohodlného svědka."

"Pst!" vyhrkl jsem, z vedlejších prostor se ozýval zvuk, připomínající kvílení ztracených duší nad podmořským hřbitovem v Bermudském trojúhelníku.

* * *

"Co je s váma?" řekl Jack.