Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Ondrej Trepáč

Conanov poklad

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Conanov poklad

Conanov poklad

Ondrej Trepáč

Uplynulo päťdesiat rokov od čias, čo sa Aquilonský kráľ Conan nevrátil z výpravy do Antílie a dvadsaťpäť, odkedy jeho syn a následník trónu kráľ Conn padol rukou podlého zradcu a vraha vo svojej poslednej bitke proti nepriateľom krajiny. Aquiloniu zachvátila občianska vojna, ktorá trvala dvadsať rokov. Keď konečne skončila, bolo kedysi najmocnejšie a najbohatšie Hyborské kráľovstvo v troskách a biede.

Tieto trosky zdedil nový Aquilonský kráľ, Bossonianský vojvoda Marcus, ktorý jediný dokázal zjednotiť rozhádaných šľachticov a napokon aj vyhnať z krajiny cudzích votrelcov. A na troskách začal budovať novú ríšu, ešte silnejšiu a bohatšiu, než bola za vlády veľkého kráľa Conana.

Za päť rokov sa mu podarilo postaviť Aquiloniu, ležiacu v prachu, pevne na nohy. Nerobil nijaké výboje, aby ušetril štátnu pokladňu, podporoval obchodníkov a remeselníkov, tvrdo trestal každého, kto škodil alebo ubližoval poctivým ľuďom. Obklopil sa skupinou spoľahlivých a verných mužov, ktorí pomáhali naplniť neľahký cieľ.

Z väzenia v Novej Tarantii sa ujsť nedalo. Presnejšie, málokto mal čas vymyslieť nejaký plán na útek z tejto pochmúrnej kamennej stavby na predmestí hlavného mesta Aquilonie. Mesta, ktoré vstalo z mŕtvych!

Kráľa Marca nikdy, ani len vo sne nenapadlo, že by jeho sídelným mestom malo byť niektoré iné, než Tarantia. Po stáročia bolo hlavným mestom Aquilonie a nevidel dôvod, aby tomu za jeho vlády bolo inak. Stará Tarantia však bola zničená natoľko, že nemalo význam pokúšať sa o jej znovuvybudovanie. Shemiti si dali záležať. Nenechali z nej kameň na kameni. Oveľa jednoduchšie bolo postaviť nové mesto.

A tak začala rásť na brehu rieky Khorotas, v tesnej blízkosti starej, Nová Tarantia. Väčšia, krajšia a honosnejšia, než jej predchodkyňa. Rástla rýchlo, napokon, trosky starej poskytovali takmer nevyčerpateľný zdroj stavebného materiálu, pre ktorý ani nebolo treba ďaleko chodiť. Zlaté kupoly veží a strechy palácov sa zaskveli s ešte väčším leskom, ako pred desaťročiami.

Aquilonii sa začala vracať jej zašlá sláva. A čím bola väčšia, tým sa stávala pre okolitý svet zaujímavejšia a príťažlivejšia. Do Novej Tarantie sa začali schádzať ľudia z celej Hyborie. Na jej uliciach boli vidno všetky rasy i farby pleti - od plavolasých bledých Vanirčanov a Aesičanov, cez počerných Kothčanov a Ophirčanov až po čiernych obyvateľov Kusha a Zembabwei. Na tržniciach sa kupovalo a predávalo všetko možné, tovar sem privážali početné karavány neraz až spoza Vilajetského mora a uzatvárali sa tu veľké obchody. Nie všetci sem však prichádzali obchodovať. Do mesta sa zlietali celé hordy zlodejov, nájomných vrahov a všelijakých renegátov, ktorých prilákal lesk a cveng zlata, ktoré prúdilo do mesta z celého sveta. Preto sa musel kráľ brániť. Zlodeji oberali kráľovskú pokladňu o veľké sumy peňazí. Navyše, mnohí obchodníci sa sťažovali na bezočivosť a neraz aj krutosť zlodejských bánd a hrozili, že prestanú do Novej Tarantie voziť svoj tovar.

To si Marcus jednoducho nemohol dovoliť a začal novú vojnu - vojnu proti zlodejom a zločineckému podsvetiu vôbec. Vydal tvrdé zákony, zriadil súdy a časť armády vyčlenil pre ich potreby. A na predmestí Novej Tarantie dal vybudovať veľké väzenie.

Väzenie, z ktorého sa nedalo ujsť. Bolo strážené snáď ešte lepšie ako samotný kráľovský palác. Jeho veliteľ, barón Merencius, bol človek kráľovi naprosto oddaný a svojho poslania sa zhostil s razanciou sebe vlastnou. Muži, ktorí slúžili pod ním, boli najdisciplinovanejšími vojakmi z celej aquilonskej armády a Merencius ich ovládal pevnou rukou. Zaviedol premyslený systém stráží, ich striedania a vzájomnej kontroly, takže nikto z vojakov sa neopovážil zaspať či opiť sa v službe. Boli bdelí a ostražití, ale aj patrične tvrdí voči väzňom, ktorých bolo stále dosť, mnohí poriadne divokí.

Máloktorý z nich sa však zdržal vo svojej kobke dlhšie, než pár dní. Aquilonskí sudcovia pracovali rýchlo. Dôkladne sa starali o stály prísun nových pracovných síl do kameňolomov a baní, ale ani kati sa nenudili. Krv na popravčích klátoch na nádvorí väzenia často ani nestíhala zaschýnať. Aquilonské zákony boli neľútostné. A platili! Pre každého! Medzi zoťatými hlavami vystavenými pred bránou do mesta sa neraz našli aj veľmi urodzené.

- Čo ten človek spáchal? - opýtal sa sudca vojakov.

Sudca prekvapene zdvihol obočie.

Kráľ Marcus sa ani nesnažil skrývať svoj údiv. Sudcu Ygliasa poznal už veľmi dávno a vážil si ho. Ale tomu, čo mu tu spolu Merenciom rozprávali sa dalo len ťažko uveriť. Nijaký človek, by nedokázal najprv zomrieť, potom ožiť a napokon holými rukami preraziť kamenný múr.

- Nie!

K O N I E C

1