Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Petra Neomillnerová

Ta, kterou smějí sedlat jen bohové...

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Ta, kterou smějí sedlat jen bohové...

Ta, kterou smějí sedlat jen bohové...

Petra Neomillnerová

Zveřejněno s laskavým souhlasem autorky

Zdroj www.alraune.cz

I.

Ležím na zahradě a pomalu se propadám do bělavého snění dětí. Náhle přes má víčka padne stín. Země se chvěje. Rozvřískám se, ale ruka mi přikryje ústa. Vytřeštěnýma očima hledím do tváře temnovlasé paní.

"Nekřič, maličká." Paní má vlasy dlouhé až k pasu a oči jako bezedné tůně.

Hladí mě, a já tichnu hrůzou, protože se po nebi převalují mraky černé jako útržky noci.

Paní se na mě usmívá a chladnými dlaněmi mi tiskne spánky.

"Neboj se mračen" prozpěvuje "neboť ony jsou tvým osudem, neboj se ohně, v tobě teď hoří, neboj se cvalu, dlouhého cvalu, dítě, jenž budeš Pochodní."

Opírám si hlavu o její prsa, pojednou klidná jako v náruči matky. Dýchám vůni šatů neznámé a cítím kůru vrby. Vítr se točí kolem nás. Pak ucítím tlak mezi očima a propadnu se do spánku plného snů... Mračna poletují kolem mě, kopyta duní a já se vznáším a propadám v sedle koně.

Najdou mě večer v lese a já nejsem schopna říct, jak jsem se tam dostala.

"Čáry a kouzla" šeptá chůva. "Elfové ji ukradli, už nemají dost svých dětí. Nenechávejte ji spát na zahradě, nebo se s holčičkou už nikdy neshledáte." domlouvá mým rodičům.

"Pověry." odsekne trochu poděšeně moje matka.

A ustaraní rodiče mě posílají do školy, do divné školy, kde učí ženy se stříbrnými medailony. Čarodějnice.