Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Ezop

Bajky

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Bajky

Bajky

Ezop

Ezop vydaný u Ogilbyho, Londýn 1665

Předmluva Romula mudrce na Knihy Ezopovy

Romulus z Athén učil syna svého takto. Ezop Řek byl smyslný muž, kterýž básněmi svými lidi učil, jak se v činech svých zachovávati mají, co dělati a čeho nechati. A proto, aby život lidský a mravy jich okázati mohl, k tomu jest básní svých užíval, ptáky, stromy, divoká i pitomá zvířata, kozly, vlky, lišky, lvy, voly, ovce, kozy a jiné věci mluvící uvozuje, podlé příležitosti a slušnosti jedné každé rozprávky a básně.

O kohoutu a perle

Kohout hraba se a hledaje sobě v hnoji potravy, nalezl perlu, kterážto na neslušném místě ležela. K níž řekl takto: "O předrahá věci, jakž tak hanebně v hnoji a v lajních ležíš? Kdyby tebe některý lakomec nalezl, jak s převelikou radostí tebe by pochytil, a ku první okrase a vážnosti tvé tebe by přivedl. Ale já nalezši tebe tak na mrzkém místě ležící, raději bych byl něco jiného nalezl, čímž bych se poživiti mohl, neb ani já tobě, ani ty mně se nehodíš."

Rozprávky vyznamenání

Tuto rozprávku Ezop těm rozpráví, kteříž, když jej čtou, nerozumějí moci a užitku perly této, a medu s kvítí jako včeličky sbírati neumějí, neb těm takovým Ezop k čítání užitečný není.

* * *

O vlku a o beranu

Ezop o nevinném a proti tomu o zlobivém a zjevném křivdáři tuto rozprávku pokládá.

Vlk a beran, oba dva žízniví jsouce, přišli k potoku, aby pili. Vlk pil z potoku daleko nahoře, a beran dole. Uhlédav pak vlk berana, řekl k němu: "Vždycky mi, když piji, kalíš vodu." Trpělívý beránek řekl: "Kterak bych já tobě kalil vodu, poněvadž od tebe ke mně teče?" Vlk jakoby se zarděl, že mu beran pravdu pověděl, i řekl: "A co mi laješ?" Odpověděl beran: "Já tobě nic nelaji." Tu opět řekl vlk: "Před půl létem též mi otec tvůj dělal." Beran řekl: "Já jsem ještě toho času na světě nebyl, aniž jsem ještě se byl narodil". Opět vlk řekl: "Pole jsi mi mé tak pokazil a pohubil svým pasením a příštikováním, že zpustlo." Beránek aneb jehně řeklo: "Jakž to může býti, však ještě nemám žádných zubův." I rozhněvav se vlk, řekl: "Ačkoli já tvejch důvodův a vejmluv zrušiti nemohu, však proto chci sobě z tebe čistou kolací udělati". A pochytiv tichého beránka, roztrhav jej, snědl ho.

Vyznamenání

Touto rozprávkou Ezop ukazuje a vysvědčuje, že u nepravých a křivdomluvných žalobníků rozum a pravda žádného místa nemají. Takových vlků mnoho se nalézá.

* * *

O lvu, vlku, koze a ovci

Jest obecné to přísloví: S mocnějším sebe netovaryš a své věci v dobré míře postavíš. O tom jest taková rozprávka.

Vlk, koza a ovce stovaryšili se se lvem, aby spolu na lov do jedné stráni táhli. A uhonivše jelena, na čtvero jej rozdělili. Potom řekl lev: První díl proto beru, že jsem lev a nad všemi zvířaty král. Druhý díl ; proto jest můj, že silnější jsem nežli vy. A třetí proto chci míti, že jsem toužeji běžel nežli z vás kdo. A čtvrtého kdo se dotkne, hned jsem mu nepřítelem." A tak ten nevěrný a lichý lev tyto tři odhádal od dílův jejich a sám všecky pobral.

Tato rozprávka všecky lidi napomíná, aby se tovaryšstva sebe mocnějšího varovali.

Tu báseň Crinitus v novém latinském překládání z řečí řecké pokládá o lvu, voslu a lišce. A když vosel z rozkázání lvova, což ulovili, na tré rozdělil, proto se velmi lev na vosla rozhněval, a škřípě zuby, rozkázal lišce děliti. A liška hned všecko v jednu hromadu složila a lvu přivlastnila. I líbílo se to lvu, tak že se vzeptal, kdo by ji tím obyčejem děliti učil? A ona odpověděla, že "nebezpečenství, v kterémž vosel stál, to mne naučilo". A tak ta báseň oznamuje, že ten šťastný jest, kdož se cizím nebezpečenstvím kaje.

O lvu, vlku, koze a ovci

Jest obecné to přísloví: S mocnějším sebe netovaryš a své věci v dobré míře postavíš. O tom jest taková rozprávka.

Vlk, koza a ovce stovaryšili se se lvem, aby spolu na lov do jedné stráni táhli. A uhonivše jelena, na čtvero jej rozdělili. Potom řekl lev: První díl proto beru, že jsem lev a nad všemi zvířaty král. Druhý díl ; proto jest můj, že silnější jsem nežli vy. A třetí proto chci míti, že jsem toužeji běžel nežli z vás kdo. A čtvrtého kdo se dotkne, hned jsem mu nepřítelem." A tak ten nevěrný a lichý lev tyto tři odhádal od dílův jejich a sám všecky pobral.

Tato rozprávka všecky lidi napomíná, aby se tovaryšstva sebe mocnějšího varovali.

Tu báseň Crinitus v novém latinském překládání z řečí řecké pokládá o lvu, voslu a lišce. A když vosel z rozkázání lvova, což ulovili, na tré rozdělil, proto se velmi lev na vosla rozhněval, a škřípě zuby, rozkázal lišce děliti. A liška hned všecko v jednu hromadu složila a lvu přivlastnila. I líbílo se to lvu, tak že se vzeptal, kdo by ji tím obyčejem děliti učil? A ona odpověděla, že "nebezpečenství, v kterémž vosel stál, to mne naučilo". A tak ta báseň oznamuje, že ten šťastný jest, kdož se cizím nebezpečenstvím kaje.

O psu a o kusu masa

Kdož lakomě cizího a přílišně žádá, potracuje své. A čehož nalakomí, toho nepožívá. O tom Ezop mluví takto:

Pes nesa kus masa v tlamě, běžel skrze tekutou vodu. A vtom podobný kus masa v vodě zdáv se sobě že vidí, chtěl také i ten pochytiti. A tak odevřev ústa, upustil ten, kterýž měl, a voda jej hned zanesla, tak že on jistej kus za nejistej ztratil.

Protož lakomej, kterejž mnoho žádá, ten vždycky málo mívá.

* * *

O psu a o ovci

Pes před soudem vinil z půjčeného chleba ovci. Ovce jemu odpírala, řkoucí, že nikdá žádného chleba od něho nepříjímala. Pes odvolával se, že chce svědomím to prokázati. To aby postavíl, jemu jest puštěno. I přivedl vlka, kterýžto vyznával, pravě se věděti, že by chleba půjčíl pes ovci. Přitom také luňák přítomen býtí se pravil; a vcházeje luňák, řekl k ovci: "Kterak ty smíš toho zapíratí, pravěci, že jsi nepříjímala?" A tak ovce jest těmi křivejmi třmi svědky přemožena. A hned ortel jest vyřčen, aby ona chléb psu navrátila. I přinucena jest, že vlnu svou ne v čas vostřící dáti musila, aby tomu, kterémuž povinna nebyla, zaplatila.

Takť mnozí činí, na nevinné lsti vymejšlejíce, a svá předsevzetí falešnejmí svědky a pevně utarasovanejmi lžmi upevňujíce.

* * *

O zloději a o slunci

Což v člověku od přirození leží, toho se on velmi těžce zbaví. To tato rozprávka znamená.

Času jednoho sousedé měli velikou radost a potěšení s zlodějem na jeho svatbě, nadějíce se, že se jíž obrátí a zlodějství přestane. K nimžto přišed jeden muž moudrý a vida je v takové radostí, řekl jim: "Poslechněte, já vám chci radost vaši vyložiti. Jednoho času slunce chtělo se voženiti. To se zdálo všem zemím odporné, a všecken svět toho trpěti nemohl, tak že i najvyššímu bohu, Jupiterovi, láli a zlořečili. Proto se Jupiter velmi hněval, a tázal se na příčinu toho lání a zlořečení. A jeden řekl k němu.- 'Nemáme nyní než jediné slunce, to všecken svět zarmucuje přílíšnou horkostí, tak že všeckno přírození od ní nemocno bývá: co pak budoucího jest, když slunce jiných naplodí?'"

Báseň tato ukazuje, že se lidé pro množení zlých radovati nemají, neb oni sňatí a oddaní sobě podobné plodí. Zlí rádi zlé plodí. Po zlém plemenu rády zlé rodiny bejvají. Jeden zloděj mnoho jiných naplodí, a jeden lotr mnoho lotrův nadělá.

O vlku a o řeřábu

Kdož zlému dobře činí, řídko odplaty dobré od něho dochází. -Vlk pozřev kost, velikou muku měl, neb mu v chřtánu napříč vězela. Vysoce se zakazoval, že zaplatí a za to učiní, kdož by mu koli od toho zlého pomohl. I povolán jest k tomu řeřáb s dlouhým krkem, aby vlku pomoc učinil. Ten vstrčiv krk svůj v chřtán vlčí, vytáhl jemu kost ven a zdravého jej učínil: a jíž od zdravého vlka, aby mu připověděnou mzdu dal, žádal. A vlk takto pověděl: "O větší nevděčnosti od toho řeřába, ježto tak hluboko v mém chřtánu jako ta kost byl, a ještě žádá ode mne záplaty. Co jsem mu mohl lepšího udělati, než abych ho při životě zachoval? Ježto to mně k veliké potupě a lehkosti jest."

Tato báseň napomíná ty, kteříž zlým službu a pohodlé číní anebo nějaké dobrodiní ukazují.

O muži a o hadu

Zlému kdo pomoc činí, vědětiť má, že dosti zle činí. Nebo za své dobré činy zlou odplatu od něho míti bude.

Pro velikou zimu a mrázy člověk jeden, lítostí hnut jsa, hada v domu svém choval a přes celou zimu jemu jísti dával. Když pak zima pominula a had již zase jako obžil a povokřál, všeckny věci jedem nakvašoval. A aby vždy milostí po sobě nepozůstavoval, a laskavě aby se nerozdělil, čemuž kde mohl, tomu uškodil.

Tuto rozprávku mají pamatovati, kteříž dobrovolně nevděčným lidem nápomocni bývají, kteříž by radši při rozdělování a rozvedení přátelství uškodili, než by za to, což dobrého přijali, něčím dobrým zase se odplatili.

* * *

O dvou psech

Pokorná a pochlebná slova, anebo pěkné mluvení, často lidí přivozuje k veliké škodě. Protož, abychom pochlebníkův a lahodných řečí podávajících nepřijímali, ale jich se varovali, Ezop tuto báseň složil.

Jednoho času tísta, jsoucí březí a mající se položíti, pokorně lahodnejmi slovy psa prosila, aby jí popřál v peleši své místa. Pes, dav se namluviti, přál jí toho a hned jí z peleše postoupil a ji tam vpustil. Ona pak když tam dlouhý čas ležala, a již mladí že velicí bylí, prosil pes, aby se zase vystěhovala a peleš jemu vyprázdnila. Ale ona toho učiniti nechtěla. Nevelmi mnoho potom žádal pes opět, prose, aby mu to podlé té víry učinila, kterouž od něho poznala, a jemu z peleše varovala. K tomu tísta nadutě a hrdě odpověděla: "Proč mne neprávě a nespravedlivě několikrát trápíš? Cožpak chceš proti mně a proti všem mým býti? Pakli jsi silnější nežli my všickni, teda já tobě chci z peleše varovati."

Takť často dobří a přívětiví skrze lahodné a pochlebné mluvení statky své ztracují a o ně přicházejí.

O voslu a lvu

O svémyslném, bláznovém, posměšném člověku mudřec tuto báseň složil.

Někteří lidé potupují sebe vyšší, ježto z toho veliké zlé jim nastává. Jako tento vosel, potkav se se lvem, řekl k němu: "Pozdravuji tebe, bratře." Lev pak to snesl a nedal mu žádné odpovědi, ale potupil slova jeho a hlavou na ně kynul, pomysliv sám při sobě: "A já bych nechtěl tím marným a ničemným hovadem svejch zubův poškvrníti, aniž bych chtěl oust odevříti, abych se měl s ním vaditi. Neb kdybych se s ním oč zasadil, musil bych ho nebo mne plundrujícího, aneb po kusích roztrhaného, nechati a odjíti: protož lépeť jest bláznovému hovadu to přeslechnouti."

Tato báseň učí, aby lidé rozumnější něco na bláznových snášeti umělí, a blázny aby ochraňovali, kteříž někdy moudřejším něco bláznové přemluví.

O dvou myších

* * *

O vorlu a lišce

Velicí a mocní nemají nižších potupovati. Jakož tato rozprávka oznamuje.

O vorlu, hlemejždi a vráně

* * *

O havranu, sýru a lišce

* * *

O voslu a o štěněti

* * *

O lvu a o myši

* * *

O dvou supích

* * *

O lvu, kanci, bejku a voslu

O vlastovici a o jiných ptácích

O žabách

O zloději a o psu

O svini souprasní a o vlku

O hoře ku porodu pracující

O vlku aneb psu a o jehněti

O starém psu a o pánu jeho

O zajících a žabách

O vlku a kozlátku

O holubu, supu a krahujci

O chudém člověku a o ještěrce

O jelenu, o vlku a o ovci

O havranu nebo vráně a o pávu

O obrazu a o vlku

O mouše a mravenci

O mouše a o mezku

O žábě a volu

O žábě a volu

O lišce a o čápu

O kolčavě a o hospodáři

O lvu a o pastýři

O voslu a frýzu

O lvu a koni

O zvířatech a o ptácích

O frejířce a o mládenci

O slavíčkovi a o krahůjci

O lišce a o vlku

O jelenu a o lovci

Fabule vynechaná

O ženě a o muži jejím umrlém

O otci a nepodařilém synu

O zlém a ještě o horším

O vlcích, o ovcích a o psích

O muži a o sekeře

O rukou, nohách a břichu

O vopici a lišce

O vlku a o psu

O jelenu a o volu

O kramáři a o voslu

O lvu a o vopici

O lišce a o hrozních

O kolčavě a o myších

O vlku, o pastýři a o myslivci

O voslu a o lvu

O rysu a sedláku

O řezníku a o skopcích

O jedli a o třtině

O ptáčníku a o ptácích

O supu a o jiných ptácích