Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Hana Balounová

Píseň pouště

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Píseň pouště

Píseň pouště

Hana Balounová

Zveřejněno se souhlasem internetového magazínu Amberzine

http://amber.zine.cz

V Ridwalthu, který obývá
dnes národ lidí podivných,
ve stínu dubů sešly se
legendy známé z veršů mých.

Tam láska vzešla v srdcích dvou,
vášeň spálila nenávist.
Iridaen a Danigen,
dva rody vyšly sobě vstříc.

Však kletba příliš silná jest,
tu ani láska nezlomí,
než boj s vlastními bratry vést,
raději odchod vyvolí

Až v pusté poušti zvolní krok,
do písku svůj strom vsadí tam.
Jak stal se zázrak, kdopak ví,
v té pusté poušti, vás se ptám.

Dnes ti, kdo žízní zmírají,
v oáze život naleznou,
v písních o ní pak zpívají,
o síle lásky lidí dvou.

„Nenávist. Ano, ten prudký, vášnivý cit plný stravujícího jedu znají Panští z Hrundiku lépe než kdokoli na tomto světě. Samozřejmě, s výjimkou většiny obyvatel Dubového hvozdu.
Stovky let trvá nenávist mezi nimi a nezbyl nikdo, kdo by si pamatoval její příčinu. Ani já o ní nikdy neslyšel, a to už jsem na světě pěknou řádku let. Ale znám příběh, který se k těmto rodům váže a rád se o něj s vámi všemi podělím."

„Však bylo načase, pane, zatím jste nám neřekl nic, co bychom nevěděli. Doufám, že to za ten korbel vína, co jsem vám slíbila, bude stát," šenkýřka rázně postavila před starého mága vyžádanou odměnu, až sladký mok vyšplíchl na vydrhnutý stůl. Vypravěč, ponořený do dávných vzpomínek, jen nepřítomně pokýval hlavou a znovu navázal na přerušenou nit příběhu.

S ševelením večerního větru dolehl k jeho uším tichý, vemlouvavý hlas. Zaposlouchal se pozorněji a opravdu, o pár kroků dál, napolo skryta nízkými větvemi, klečela neznámá dívka. Se srnčí hlavou v klíně zpěvavě pronášela zaklínadla. Poznal ta zaklínadla a vůbec se mu nelíbila.

„Přestaň s tím, nemá to cenu. Za chvilku bude stejně po všem," vyňal z toulce další šíp a vsadil ho do luku. Čekal, až dívka odejde, aby mohl srnu dorazit. Ale zdálo se, že čeká marně.

Ticho, jen sotva slyšitelné oddychování hostů a předení starého kocoura na šenkýřčině klíně...