Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Valérie Viková

Panenka

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Panenka

Panenka Valerie Víková

Zveřejněno se souhlasem internetového magazínu Amberzine
http://amber.zine.cz

Krása je všude kolem nás.
Krása je pro každého jiná.
Krása je jenom jedna.
A ta zabíjí…

“Stanice Viktora Huga,” ozvalo se z reproduktorů. Tramvaj zastavila.

Rychle vystoupil z přetopeného vozu.

Venku byl nepříjemný vítr, ale aspoň čistý vzduch.

Zvedl si límec kabátu, strčil ruce do kapes. Pět minut chůze a je doma.

Právě prochází, jako ostatně, každý den, kolem starožitníkova krámku.

A jako každý den se aspoň na chvíli zastaví před jeho výlohou.

Dnes si okamžitě všiml tří panenek. Opíraly se o stylizovaný dřevěný strom. Měly stejnou porcelánovou hlavičku a porcelánové střevíčky. Jen šaty panenek byly rozdílné, ale všechny představovaly vznešené orientální kroje.

Nejvíce ho zaujala panenka v zeleném kostýmu, podobném harlekýnskému.

Na hlavě má klobouček ve tvaru tiáry s velkou perlou na vrcholu. I výraz tváře, oproti těm dvěma, má velmi laskavý a něžný, ale i vznešený.

Fascinovaně se dívá do namalovaných očí. Neuvěřitelně ho přitahují.

Zešikmené zelené oči, se zužují a rozšiřují. Zdá se, jakoby vysílaly do okolí světelné paprsky.

Vítr fouká stále víc, začalo drobně pršet, ale on jen stojí a nemůže se odtrhnout od těch zvláštních očí.

Teď se mu dokonce zdá, že se panenka na něj usmála a slabě kývla hlavou.

Jiskérky z očí prosvětlují celou výlohu.

Déšť ještě víc zesílil. Rozklepal se.

To je zima! A já tady čumím na figurky.Rychle se otočil a utíká domů.Ale jsou to opravdu hezké figurky, ještě jsem nikdy takové neviděl.

A ta v zeleném. Maličká podobizna perské královny. Něco takového ještě nemám. Že bych si ji koupil? Kdoví kolik asi můžou stát?Zavrtěl hlavou, jakoby chtěl odehnat vtíravou myšlenku.Ne, nemůžu si dovolit kupovat kdejakou blbůstku, protože se mi líbí...

proč by ne... nakonec tenhle měsíc jsem vydělal dost navíc... můžu si udělat radost, co člověk z toho života má, pořád jen šetřit... ale ne, ne potřebuju jiný věci, musí mi stačit, co už mám!…I když tohle je opravdu něco, to přeci poznám... ne , ne.Zrychlil krok, aby už byl doma, co nejdál od obchůdku a od pokušení koupit si tu nádhernou figurku.

"Ne, teď jsem akorát přišel."

Podali si ruce.

Končí další den. Spěchá ke starožitnictví. Už z dálky vidí zářit kostýmy panenek.

Chodí kolem starožitnictví pátý den a na dveřích neustále visí cedule oznamující starožitníkovu nemoc. Každý den se dívá na tu svoji panenku.

Otevřel si další láhev červeného. Dnes ji vypije sám, včera tady u něj byla ta dívka z pošty a přijde zase zítra.

Raději už chodil kolem obchůdku se starožitnostmi i ráno, kdyby náhodou otevřeli, aby tu panenku nekoupil někdo jiný.

Velký a dost silný muž působil za psacím stolem dost komicky. Jakoby sem přišel jen náhodou a jelikož jinde nebyla židle, tak se posadil právě k tomuto malému stolku. Asi i jemu nebylo příjemné tam tak sedět. Každou chvíli bral zvonící telefony a sám také někam volal. Další zazvonění. Velký muž hmátl po sluchátku. Bylo na něm vidět, že to co z něj slyší ho nijak nepotěšilo.

Postavila tu nádhernou sošku na stolek do obýváku. Jemně jí oprášila šatičky. Má z ní radost, nechtěla dnes ani na tu aukci jít. Nakonec šla a vyplatilo se jí to.

Inspektor zaklepal na dveře ředitelovi pracovny. Vešel až po vyzvání.

Před starým činžovním domem, který kdysi dávno musel vypadat velice krásně, zastavilo velké stříbrné auto. vystoupila z něj velice atraktivní žena a muž, který už na první pohled vypadal jako seriózní obchodník. Vešli do domu. Zastavili se před dveřmi ve čtvrtém patře. Oba dva chůze do schodů zadýchala.

Vešel do hotelové haly. Zdálo se mu jakoby ucítil smrad hniloby.