Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Joseph Goebbels

V roce 1938 o Československu

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Joseph Goebbels v roce 1938 o Československu zpracoval: Jiří Svršek

Zrcadlo internetového měsíčníku Natura (http://natura.baf.cz/),
mail: natura@snisnet.cz

Časopis vychází jednou měsíčně, nové číslo vycházi nejpozději těsně před koncem předchozího měsíce.

Všechny články jsou přehledně uspořádány v knihovně, která čtenárům umožňuje vybrat si články podle svého vlastního zájmu.

Literatura:

[1] Adolf Hitler, Monology ve Vůdcově hlavním stanu 1941 - 1944, Aurora, Praha 1995. ISBN: 80-901603-9-5. překlad: Jethro Spencer McIntosh z něm. orig.: Adolf Hitler, Monologe im Fuhrerhauptquartier 1941 - 1944, Albrecht Knaus Verlag, Hamburg, 1980

[2] Joseph Goebbels - Deníky 1938. překlad: Jiří Hájek. Nakl. Dialog, Praha 1992. ISBN: 80-85194-58-9. Doslov: Jiří Hájek.

Dr. Joseph Goebbels (1897 - 1945)

Narozen v maloměšťácké rodině v porýnském Rheydtu roku 1897. Jako tělesně postižený nenastoupil do armády a během 1. světové války se věnoval studiu literatury, historie a filozofie na několika německých univerzitách. Na začátku 20. let se pokoušel psát beletrii.

Od roku 1924 se stal osobním sekretářem Gregora Strassera a členem NSDAP. V témže roce Goebbels napsal dvě knihy politické publicistiky "Briefe an Zeitgenossen" (Dopisy současníkům) a "Die zweite Revolution" (Druhá revoluce).

V roce 1926 se Gregor Strasser spojil s Adolfem Hitlerem. Goebbels se v témže roce stal gauleiterem NSDAP v Berlíně. Začal psát jako publicista úvodníky v Angriffu a rychle se vypracoval na nejlepšího Hitlerova propagandistu.

Od roku 1928 byl Goebbels říšským vedoucím propagandy NSDAP. V roce 1933 byl jmenován říšským ministrem osvěty a propagandy, které bylo pověřeno řízením tisku, rozhlasu a politickým dohledem nad německou kulturou. Dále byl jmenován prezidentem Říšské kulturní komory.

Joseph Goebbels svým řečnickým nadáním vytvořil kolem vůdce mýtus neomylného génia. Byl autorem všech sloganů nacistické propagandy počínaje heslem "Ein Volk, ein Reich, ein Fuhrer" (jeden národ, jedna říše, jeden vůdce) až k předválečnému heslu "Vůdce nařídil, my provedeme".

Joseph Goebbels byl nekompromisní strážce nacistické ideové čistoty německého umění a nikdy neváhal použít všech mocenských prostředků pro potlačení nesnadno přizpůsobivých individualit. Po Hitlerově smrti v dubnu 1945 byl Goebbels říšským kancléřem. 1. května 1945 spáchal se svou rodinou v Berlíně sebevraždu. [1]

Joseph Goebbels vlastní rukou sepsal od 17.10. 1923 do 8.7. 1941 nejméně 22 svazků deníků. Od července 1941 do roku 1945 ho válečné události donutily, aby své deníkové záznamy každé ráno diktoval stenografovi. Takto bylo nadiktováno a přepsáno na psacím stroji asi 50 tisíc stránek. V roce 1944 Goebbels nechal své deníky ofotografovat na mikrofilmy.

V Institut fur Zeitgeschichte v Mnichově bylo shromážděny, zpracovány a publikovány téměř tři čtvrtiny z celkového počtu zápisů za léta 1925 až 1945. Goebbels sám vydal své deníky od ledna 1932 do května 1933 pod názvem "Od Kaiserhofu k Říšskému kancléřství". Část deníků za rok 1941 až 1942 získali Američané a později je vydali v upravené a zkrácené podobě. Originály jsou k dispozici na mikrofilmech v National Archives ve Washingtonu.

Většina deníkových rukopisů ale zůstala v Sovětském svazu a ve východním Berlíně a po dobu komunistické totality tyto záznamy byly nedostupné. Kniha "Joseph Goebbels - Deníky 1938" [1] publikuje právě tyto záznamy. Autor se v nich stylizuje do podoby, v jaké ho má vidět budoucnost "tisícileté říše". Proto zdůrazňuje závažnost svého podílu na nacistickém vedení a snaží se vyvolat dojem, že Vůdci stál nejblíže ze všech podvůdců.

Záznamy ničím neprozrazují Goebbelsovo vynášené umění upoutat jiskřivým intelektem, kterým se mohl chlubit ve svých článcích pro Das Reich nebo ve svých projevech ve Sportpalastu. Goebbels sám sebe líčí jako člověka dusícího se byrokracií, soužícího se nad ministerským rozpočtem a plánováním, nad organizací řady akcí a jako bojovníka s tupými úředníky a mladšími členy strany. Tento deník je autentický a dobový, protože Goebbels neměl čas své záznamy později revidovat.

Celkovou politickou situaci v roce 1938 v Československu mohou dokreslit Goebbelsovy poznámky v deníku. Vyplývá z nich, že o osudu Československa bylo v Německu rozhodnuto dlouho předtím, než byla uzavřena Mnichovská dohoda.

* 16. února 1938

[..] Dr. Vojtěch Mastný z Prahy prosí o "dobré počasí". Sjednocení Rakušanů ho velmi vyděsilo. Takhle to tedy může dopadnout! Ubozí Čecháčkové! Praha nyní chce i ostřeji zakročit proti emigrantům.

* 21. února 1938

[..] Mussolini byl trochu dotčen, že nebyl o rakouské otázce předem informován. Ale to se zas urovnalo. V každém případě nedělá žádné potíže.

S Prahou chce Vůdce, jak se naskytne příznivá příležitost, naložit obdobně. To je také nutné. Neboť toto ohnisko konfliktů musí být brzy uhašeno.

* 25. února 1938

[..] Pražský šéf generálního štábu se chlubí svým pevnostním pásmem proti Německu. "Než nám spojenci přijdou na pomoc". Ubohý blázen!

* 5. března 1938

[..] Rozhovor s pražským vyslancem dr. Eisenlohrem. Praha má strach. Emigrantský tisk je zcela zakázán. Hodža chce vypsat nové volby a povolat do vlády Henleina. Ale Beneš ještě nedozrál. Henlein, jak se zdá, se na tuto úlohu ještě necítí. Chceme v Praze dál prohlubovat rozpory nebo se pokusit oddělit ji od Moskvy? To musí rozhodnout jen Vůdce. V každém případě Pražáci vědí, že nemohou počítat s pomocí Paříže. Užitečné rozhovory s Berlínem přijdou pro Prahu v úvahu, teprve až vyřeší sudetoněmeckou otázku, tady musí Hodža jednat. Eisenlohr věří, že to může dokázat. Bude ještě mluvit s Vůdcem.

* 6. března 1938

[..] Hodža měl projev. Drzý a hlasitý: pro Paříž a Moskvu. A že se Praha bude bránit. Odmítá Vůdcovo stanovisko k otázce menšin. Ale všechno to přece jen zní jako dutý patos. Opět tím mnoho věcí naboural. Co vlastně Praha chce?

* 7. března 1938

[..] Henderson přinesl návrh. Opravdu rozsáhlý. Vůdce dumá nad odpovědí. Není ještě rozhodnut, protože neví, jestli to Angličani myslí čestně. Věřím, že ano. Vidí, že jejich světová říše je ohrožena. Ale žádná uspěchaná rozhodnutí. Budeme jen stále silnější. I vůči Praze. Praha prochází trvalou krizí. Hodža by měl hned vyhlásit autonomii pro sudetské Němce. Místo toho dělá hloupé projevy. A Čechy se jednou zhroutí pod naším úderem. Koho chtějí bohové zničit, toho raní slepotou. Vůdce vítá, že Praha je tak nesmiřitelná. Tím je jistější, že jednoho dne bude roztrhána na kusy.

* 13. března 1938

[..] Včera: v noci jsem ještě v rozhlase vyslech dojemnou manifestaci z Vídně. Slzy mi vstoupily do očí. Pro Rakousko to je 30. leden 1933. Seyss-Inquart byl jmenován spolkovým kancléřem. Miklas se přece jen sklonil před silou událostí. Zcela národně socialistická vláda. [..]

[..] Dojem ve světě je nesmírný. Ale tisk je odpoledne podstatně klidnější než ráno. Lid přijímá vstup německých oddílů s nepopsatelným nadšením. To Rakousko ještě nezažilo. V Praze se s tím smířili. Vstup německých vojsk se posuzuje jako legální. Tak vida!

* 15. března 1938

[..] Chamberlain pronesl v Dolní sněmovně prohlášení. Zcela tendenční a scestné. S odvoláním na Společnost národů. Ať se nedám do smíchu. Jinak přiznává, že se ani ozbrojenou silou nedalo nic dělat. No tak tedy. Dávám pokyn, aby to tisk sumárně odbyl. S ironickým komentářem. To vůbec není nebezpečné. Žádné záruky pro Prahu. To je to nejlepší.

* 16. března 1938

[..] Praha opět povoluje německé noviny. Svítá!

* 20. března 1938

[..] V Praze se vytváří nové štváčské středisko z rakouských emigrantů. Dám na to upozornit českého vyslance Mastného a sdělit mu, že nová pražská štvanice může vést a povede k velmi vážným důsledkům. To určitě pomůže. [..] Musíme z Vídně brzy vytlačit všechny židy a Čechy a udělat z ní čistě německé město.

* 22. března 1938

[..] Dr. Bohmer byl u Mastného a předal mu stížnost. Kvůli štvanicím v tisku. Mastný byl velmi maličký a ihned povolil. I on měl stížnosti. Ale nejdřív se musí o klid postarat Praha. Goring slíbil Mastnému trochu moc. Záruku hranic. To teď vůbec není aktuální.

[..] Paříž radí Praze, aby povolila. A to velmi důrazně.

* 23. března 1938

[..] Londýnu je teď už přibližně jasné, že nepřijme žádné záruky za Československo. To se dalo čekat. Teď sedí Praha mezi všemi židlemi.

* 24. března 1938

[..] Belgie se ostře distancuje od Prahy. Nikdo nechce mít nic společného s Čechy. I Chamberlain se vystříhá poskytnutí jakýchkoliv garancí pro Prahu. Chudák Praha! Pak jí toho už moc nezbude.

* 27. března 1938

[..] Henlein žádá od Prahy nové volby a autonomii. Plným právem. Češi jsou sevřeni ze všech stran. Dlouho to také nevydrží.

* 28. března 1938

[..] Vůdce mi vypráví o Vídni a dává mi dobré rady pro můj projev. Čechům nebude velmi brzo do smíchu. Henlein vyzval k velkým masovým shromážděním. Přitom řada lidí mluvila velmi obratně. Praha je teď náramně nesmělá.

* 30. března 1938

[..] Hodža měl hloupou a pitomou řeč. Jako kdyby se nic nedělo. No, tihle prolhaní Pražáci se budou jednou divit. Henlein se už dal do práce. Mezi zasvěcenými je už titulován jako říšský místodržící.

* 2. dubna 1938

[..] V Praze značné neporozumění vůči našim požadavkům. Tak je to dobře. Jak rychle tyhle Čechy jednoho dne spráskáme na hromadu!

* 8. dubna 1938

[..] Henlein jednal z Hodžou. Ale přirozeně znovu neúspěšně. Tihle Češi vůbec nevědí, jaká hodina už vlastně udeřila. Ubozí blázni!

* 15. dubna 1938

[..] Henlein mi podává zprávy. Češi mají strach. Pohraniční opevnění je ovšem velmi dobré. Beneš teď velmi usiluje o vyrovnání. Ale už je příliš pozdě. Sudetší Němci teď už chtějí jen domů, do říše. Henleinova taktika: žádat vždycky víc než mu vláda může dát. Tak dosáhneme cíle. Češi ze strachu vyřvávají vlastenecké písně. Hodža vidí, že se naplňuje osud.

Henlein působí tentokrát svěžím dojmem. A je velmi aktivní.

* 23. dubna 1938

[..] Henlein pořádá v sobotu sjezd strany. Pak se Praha chce rozhodnout. Na rozkaz Vůdce zvu na tělocvičné slavnosti ve Vratislavy 20 000 sudetských Němců.

* 25. dubna 1938

[..] Henlein držel řeč: úplná autonomie, stát ve státě, přihlášení k "německému světovému názoru". To je dobré! Neurčité a přitom stále více požadovat. Češi musí být postupně rozdrceni. My už je dostaneme. Henlein to udělal dobře.

* 26. dubna 1938

[..] Včera: Henleinova řeč vzbuzuje velkou pozornost. Byla ostře odmítnuta pražským tiskem. Rovněž v Londýně a v Paříži. Dávám německému tisku pokyn, aby se kategoricky postavil za Henleinovy požadavky. Teď musíme být rozumní a vytrvalí.

* 28. dubna 1938

[..] Praha hledá oporu v Paříži a Londýně. Ale Chamberlain, jak se zdá, opravdu nechce. V Praze samotné jsou velké rozpory. Beneš je na nejlepší cestě, aby prohrál svou hru.

* 1. května 1938

[..] Londýnské rozhovory skončily. Dlouhé, ale řídké komuniké. Vojenská smlouva Paříž - Londýn. Ve věci Prahy není Londýn příliš silně angažován. Chamberlain si chce nechat otevřené dveře do Německa.

[..] Londýn chce zprostředkovat mezi Prahou a námi. Měl by nás radši nechat jednat. Paříž je velmi zklamaná. Londýn se na konferenci přece jen dalekosáhle prosadil. Dohoda je čistě technická, Londýn si však podrží ve svých rukách diplomatické vedení. V každém případě, i když se Praha bude tvářit, že je úplně uklidněna, poženeme ze všech sil věci dál.

* 3. května 1938

[..] Češi udělali v Opavě další přehmaty. Dávám tisku signál k útoku.

Jinak má Praha v londýnském tisku momentálně velmi špatný ohlas.

[..] Češi nemají dobrý ohlas v zahraničním tisku. Henlein mluvil: trvá na svých požadavcích a nic nebere zpět. Bravo, správně!

* 6. května 1938

[..] Henleinovi lidé předložili Hodžovi svůj program.

* 8. května 1938

[..] Londýn a Paříž intervenují v Praze. Naléhají na řešení sudetoněmecké otázky. Chtějí se přimluvit i v Berlíně. Ale Vůdce zatím odmítá. Nejdřív musíme nechat Beneše jednat. Pak můžeme být stále nespokojenější.

[..] Češi si připisují k tíži přehmaty proti Henleinovým lidem. Londýn uklidňuje obě strany. Ale na to je nyní už příliš pozdě. Teď se musí něco stát.

* 9. května 1938

[..] Londýn a Paříž teď intervenovaly v Praze, aby šla až na hranice možného. Moc široký pojem. A na berlínském ministerstvu zahraničí používaný velmi elasticky.

* 11. března 1938

[..] Praha se všude roztahuje. Teď také konflikt s Polskem. Chudák Beneš!

* 14. května 1938

[..] V Praze velká kontraverze v parlamentě. SDP (Sudeten- deutsche Partei) hájí svou kůži. Beneš prý má v úmyslu odstoupit. Anglický tisk pražské vládě stále nadržuje.

[..] Rothemere zas píše fantastický článek o vůdci a nadává Československu. Je opravdu náš přítel.

* 15. května 1938

[..] Pražská vláda uveřejňuje komuniké o svém dosavadním postupu v sudetoněmecké otázce. Nicneříkající fráze jako vždycky. My už jim pomůžeme. Jen čas a - příležitost.

* 20. května 1938

[..] Krofta uveřejňuje hloupé a prolhané interview. Tváří se, jako by se nic nedělo. Pouštím na to německý tisk, který Kroftu napadá masívními články. Pražákům teď už nic nedarujeme. Už nepovolím. Náš křik zaplaví celý svět.

* 21. května 1938

[..] Nyní se všechno obrací proti Praze. Tamnějším vládcům se nedaří dobře. Nabídnu teď pro polemiku německého tisku průkazný věcný materiál.

[..] V Praze a v Brně opět těžké incidenty. Chudák Praha.

* 22. května 1938

[..] Ribbentrop si u mne stěžuje na ostrou kampaň proti Praze v německém tisku. O polemice nemá ani ponětí. Obrací se na Vůdce a Vůdce nejen sdílí mé stanovisko, nýbrž nařizuje nejostřejší postup. Těžké srážky v Praze a Brně. Přes 100 zraněných a 2 mrtví. Nyní tisk vypění. Ribbentrop je zcela zatlačen. Nyní máme zas slovo my. Hodža říká všeobecné fráze. My to ostře odmítáme. Sudetendeutsche Partei odmítá další vyjednávání, dokud nebude obnoven klid, pořádek a bezpečnost. Londýnský a pařížský tisk bije na poplach. Ale bez pevnosti. Naše kampaň se začíná prosazovat. Pražská vláda mobilizuje v pohraničí. Na to se díváme s klidem. Teď je příliš pozdě. Všechno závisí na rozhodnutí. A to teď také brzy přijde. Vůdce to chce brzy vzít vážně do rukou. Pak bude i toto ohnisko požárů uhašeno.

[..] Česká otázka ovládá světový tisk. Německý tisk velmi dobře postupuje v duchu mých směrnic: vypukl pekelný koncert. Londýn uklidňuje. Vražda dvou Němců je tak provokativní, že člověk rudne hněvem. Ale jen tak dál. Náš den je blízko!

[..] Alarmující zprávy z Čech: Mobilizace rezervistů, hloupá a dráždivě nevinná řeč Benešova, provokativní komuniké o zavraždění dvou Němců - byl to omyl - to vše přivolává bouři. Dávám tisku pokyn, aby rozcupoval Benešovu řeč a aby se co nejostřeji vypořádal s tímto prolhaným českým komuniké.

Jinak s napětím čekáme na výsledky dnešních voleb. Tu se všechno ukáže. Pro Čechy to skončí strašnou porážkou.

* 23. května 1938

[..] Debatuje se o Praze. Německý tisk velmi ostře odmítá pražský výklad chebského krvavého činu. Vážnými argumenty. Londýn se tváří starostlivě. Vydává úřední komuniké, v němž nabádá ke klidu a fixuje v zahalené formě anglické stanovisko. Zasáhnout, nebo ne? Odhaduji, že ne, kdyby k něčemu došlo.

V každém případě do toho udeříme. Nějaká příznivá příležitost se naskytne.

[..] V Čechách zatím klid. Výsledky voleb: skoro všude rovnoměrně 85% pro Henleina. To je pro nás dobrá pozice. Odtud můžeme jen postupovat dál.

* 24. května 1938

[..] Výsledky voleb v Čechách uspokojivé. Henlein dostal všude 90 %. Situace se trochu uklidňuje. Češi si teď dávají mimořádně pozor. Momentálně nechám tisk trochu přibrzdit.

[..] Henleinovo vítězství na celé čáře, to je výsledek voleb v Čechách. Tím jsme o dobrý kus dál. Pohraniční konflikt s českými jednotkami by měl objasnit Ribbentrop. Ale Vůdce nám zas jednou dává právo, abychom vyšli s velkými a ostrými komentáři. Nepolevím a vrtám dál. Ribbentrop je typický tichošlápek. Vůdce ho šíleně přecenil. Pražáci sice dávají dementi. Ale to působí úplně mdle.

Anglie zprostředkovává. Společně s Paříží přednesli v Praze své představy. To, že jsme praštili do stolu, má alarmující účinek. Henderson byl i na ministerstvu zahraničí. Aby mu odpověď nezůstali dlužni. Teď platí hrát si na silného a především divokého muže. Tím se v této chvíli dá nejvíc dosáhnout. V Praze velmi zesílili komunisti. Důsledek spojenectví s Moskvou.

* 25. května 1938

[..] Včera mluvil Chamberlain v Dolní sněmovně. Střízlivý výklad pražské otázky. Vyzývá ke klidu. Anglie si teď hraje na velkého mírotvůrce. Vůdce nechává kvůli pohraničním těžkostem a incidentům tisk ještě jednou zařvat. To se v zahraničí nemine účinkem.

Jinak mluvil Henlein poprvé s Hodžou. Ribbentrop se chová se svým ministerstvem zahraničí jako tichošlápek. Ministerstvo zahraničí zůstává věčně stejné.

[..] Opět incidenty na české hranici. Uděláme znovu rámus. Ribbentrop skoro pláče.

* 26. května 1938

[..] Vůdce ostentativně věnuje věnce pro dva mrtvé z Chebu. Situace na hranicích se znovu přiostřila. Ale my s tiskem nemůžeme nic dělat, když nám Ribbentrop pořád vpadá do zad.

Pražská záležitost nám tak dost unikla. To se nemuselo stát. Londýn a Paříž jásají. Anglie si hraje na anděla míru. Ti to potřebují.

[..] Na české hranici zase řada incidentů. Londýnský tisk stojí tendenčně na straně Čechů. Ale Reuter je teď trochu objektivnější.

* 27. května 1938

[..] Řada nových incidentů na českých hranicích. Náš vyslanec podává nejostřejší protest. Češi jako protiakci sami konstruují 18 takových případů. Ale to je všechno lež. Německý tisk svádí ústupové boje. Člověku se z toho dělá špatně.

Henlein dal Daily Mailu hloupé interview: mluví tam otevřeně o "přímé akci" Říše, nedostanou-li sudetští Němci úplnou autonomii. To nebylo třeba. Několik hodin potom to sice stahuje. Ale špatný účinek zůstává. Dávám uveřejnění interview pro německý tisk zakázat.

* 28. května 1938

[..] Praha dělá v otázce porušení hranic protiúčet. Ale úplně hloupě a neuváženě. Berndt na to odpovídá mohutně a ofenzívně.

Rothemere uveřejnil zase dobré interview v náš prospěch. Je to jeden z našich nejlepších přátel.

Po mém telefonickém rozhovoru s Alfierim je teď italský tisk v sudetoněmecké otázce úplně na naší straně. A to s průkaznými argumenty.

* 29. května 1938

Včera: přidávám páru v české otázce. Buď už nepřineseme o porušování hranic žádné zprávy, nebo sáhneme k protiopatřením. Ministerstva zahraničí a letectví to také uznávají. I Vůdce to chce. Přechází po svém pokoji a hloubá. Je třeba ho nechat o samotě. Hloubá nad rozhodnutím. To často trvá dlouho. Ale když dospěje k rozhodnutí, pak bude provedeno.

* 30. května 1938

[..] Praha se chystá na další mobilizaci. No, však jim taky jednou pomůžeme.

[..] Vůdce si ještě jednou pročítá moji včerejší řeč. Je velmi radikální, ale nemění v ní ani slovo. Proti Praze chce vyvíjet další tlak. Ale dělat nemůžeme momentálně nic. Nejsme zatím s vyzbrojováním tak daleko.

[..] Čechy chceme postupně z Německa, především z Vídně, vytlačit. Nesmí být povoláváni do vojska, aby nemohli dál rozkládat. Taky židé musí být z Vídně vytlačeni. Ale prosím ne do Berlína. Tady si musíme dát pozor.

* 31. května 1938

[..] Henlein vybojoval nové volební vítězství. Všude kolem 90 %. O tom pařížský a londýnský tisk přirozeně mlčí.

* 1. června 1938

[..] V poledne jsem u Vůdce. Charakterizuje Čechy jako drzé, prolhané, devótní a podlézavé. To souhlasí na vlas přesně. Má s Čechy ještě mnoho záměrů. Svou mobilizací si jen pověsí na krk smrt. Žijí v této chvíli jen ze strachu. A to je také pravda.

Sudetoněmecká oblast se bouří. Tam momentálně není Čechům do smíchu.

* 8. června 1938

[..] V Čechách opět těžké srážky. Náš tisk reaguje velmi dobře. V Bratislavě vznesli Slováci, stojící za Hlinkou, své ostré požadavky autonomie. Hodža uspořádal den nato krátkodechou protidemonstraci. To je stát!

[..] Češi nám diplomatickou cestou sdělují, že nyní demobilizují a odbourávají hraniční uzávěry. Brzy by byli rádi, kdyby je opět měli.

* 10. června 1938

[..] Henleinova strana žádá od pražské vlády konečně vyjasnění. Pražáci klamou svět vymyšlenými zprávami, jako by bylo všechno v nejlepším pořádku. Místo toho se vůbec nic nehnulo dopředu. Tak to teď Henlein postrčil. Pod tlakem Paříže a Londýna stahuje Praha předběžně návrh na zavedení tříleté vojenské služby.

* 11. června 1938

[..] Praha dál provádí zdržovací politiku. Pouštím německý tisk znovu do útoku. Times píší o uklidnění. Těm to už ukážem.

* 12. června 1938

[..] Henleinova strana vyjednává s Hodžou. Avšak není vidět žádný výsledek. Ten na sebe nechá ještě dlouho čekat.

* 15. června 1938

[..] Henlein dosáhl v nedělních volbách opět grandiózního vítězství. Přes 90 % sudetských Němců stojí nyní za ním. I v Paříži a Londýně stále víc uznávají, že Praha musí povolit. Hess měl ve Štětíně ostrou řeč proti Praze. To se také nemine účinkem.

* 16. června 1938

[..] Praha se pořád ještě drží. Vyhýbá se rozhodnutí. A to je taky dobře. To nám pak usnadní. abychom spustili náš randál. A úplné řešení nevznikne s Prahou, nýbrž proti ní.

* 17. června 1938

[..] V poledne u Vůdce. Náš vojenský atašé v Praze vysvětluje situaci. Češi mají strach. Ale důvěřují Paříži a Londýnu - stejně jako Schuschnigg. Hodža se orientuje spíš na usmíření, ale Beneš je náš fanatický odpůrce. Nemá formát. Jinak by byl od roku 1933 buď proti nám vyprovokoval intervenční válku, nebo by hledal dorozumění. Přinejmenším by to udělal nyní. Ale bohudíky mu k tomu schází úsudek a velikost. A tak jde Praha vstříc svému neodvratnému osudu.

Náš vojenský atašé líčí život v Praze strašlivě. Téměř jen židi. Míchanice, vyvolávající hnus. Češi nemají žádný budovatelský organizační talent. Jsou nakonec přece bez státotvorné síly. Muzikanti a potulní studenti, ale nikoliv konstruktivní lidé.

[..] Vůdce je pevně odhodlán při nejbližší vhodné příležitosti vzít si Prahu do práce. A tak je to také správné. Jiným způsobem se nedostaneme k cíli.

[..] Hodža pořád ještě nepřiznal barvu. Čeká údajně na konec sletu Sokolů. Ale pravděpodobně nedospěje přesto k žádnému rozhodnutí. To je pro nás ze všeho nejlepší.

* 18. června 1938

[..] K polednímu odlétám do Královce.

[..] V Schlagaterhalle mluvím k vedoucím úředníkům. Mluvím obzvlášť ostře. O problému Prahy. To nezůstane ani jedno oko suché. Bouře potlesku. Po projevu jsem úplně vyřízen.

* 19. června 1938

[..] Tisk je zas plný české problematiky. My osladíme Praze život.

* 21. června 1938

[..] Praha urychluje svou demobilizaci. Ale je to pravda? Nic bližšího nevíme. Je to momentálně také lhostejné.

Hodža se domáhá dát dohromady svůj národní statut. Ale pražský tisk do toho pálí. A to je dobře. Čím déle to bude trvat, tím tvrdší bude naše stanovisko.

* 2. července 1938

[..] V Praze nadále politika průtahů. Typicky české. Nu, počkáme, až naše opevnění na západě budou dokončena. Pak tihle Slávové (pozn.: v orig. Schlawiner, pejorativní význam) uvidí.

* 9. července 1938

[..] Dávám podnět k vydání knihy proti Praze s dokumentárními doklady její závislosti na bolševismu. To bude bomba.

Sudetští Němci chtějí 300 000 marek pro svá divadla. Obtížná je přitom především otázka deviz.

* 10. července 1938

[..] Hodža tvrdí, že jeho návrhy jsou hotové. Ale nevyrukoval s nimi.

* 11. července 1938

[..] V hotelu moc práce. Pak rozhovor s Vůdcem v jeho vile. I s Burckelem. Chceme pro vídeňské Čechy zřídit vysílání v češtině. Tím získáme bezpečný nástroj působení v Československu, který velmi dobře vybudujeme a jejž můžeme nasadit ve vážné situaci.

* 17. července 1938

[..] News Chronicle dál štve. Německý tisk na to mohutně odpovídá. Ale já myslím, že příliš často nadáváme, a tím trochu znehodnocujeme naši kampaň. Naše tažení proti Praze poněkud obecenstvo unavuje. Nemůžeme celé měsíce udržet otevřenou krizi. Tedy víc zdrženlivosti a nevystřílet příliš brzo všechen prach.

Jinak narůstá v zemi válečná panika. Lidé věří, že válka je neodvratná. Nikomu přitom není dobře. Tenhle fatalismus je ze všeho nejnebezpečnější. Tak tomu bylo i v červenci 1914. Musíme tedy víc dávat pozor. Jinak se propadneme jednoho dne do světové katastrofy, kterou nikdo nechce a jež přesto přijde.

[..] Dlouhá situační zpráva našeho londýnského velvyslance: pro Anglii jsou důležité dvě otázky. Praha a zbrojení. Pokud jde o Prahu, je stále víc porozumění pro naše stanovisko. Ale jsou také eventuálně odhodláni jít do války. Co se týče zbrojení, vše je zaměřeno na velkou přípravu, zacílenou proti nám. Situace je tedy všechno jiné než růžová. Musíme si dát pozor. A postupovat s mimořádnou opatrností. Každá nerozvážnost může vyvolat krizi.

* 18. července 1938

[..] Češi znovu podnikají vojenská opatření v sudetoněmecké oblasti. To je skutečně hra s ohněm. Až bude sud prachu explodovat.

* 21. července 1938

[..] Pražská vláda uveřejňuje z taktických důvodů memorandum Sudetoněmecké strany. Ale to jí nepomůže.

* 25. července 1938

[..] Londýn působí na Prahu. Ale Praha zůstává bohudíky nesmiřitelná. Dirksen byl znovu u Chamberlaina. Londýn je z Prahy zřejmě zneklidněn. Tak je to dobře.

* 27. července 1938

[..] Londýn posílá do Prahy jako pozorovatele a poradce lorda Runcimana. Chmaberlain tedy věří v úspěch. Škoda! Londýn vykonává na Prahu nátlak. Ale Beneš zůstává nadále nesmiřitelný. Což je pro nás nepochybně v této chvíli nejlepší.

* 30. července 1938

[..] Praha se teď pře o správnost uveřejněného statutu Sudetoněmecké strany. Dostala z toho jistě strach.

[..] Rozmluva s Henleinem. Je v dobré náladě. Vyslání Runcimana mu nesedí, mohlo by ho za určitých okolností nepříjemně přivést do úzkých. Ale tady zůstává pořád ještě možnost přijmout určité jednání a pak je kritizovat. Nenávist mezi Čechy a Němci je nepřekonatelná. Těžký problém, co pak s Čechy udělat. Disciplína Němců je báječná. Češi se hřejí na své laciné válečné slávě. Ale to dozajista dlouho nepotrvá.

Zástupce Henleina Karl Hermann Frank dělá zvlášť dobrý dojem. Jasný, určitý a fanatický. Henlein je trochu dobromyslný.

[..] Shromáždění na Zámeckém náměstí. Před zahraničními Němci. Ponejvíc sudetští Němci. Bouře jásotu. Nejprve mluví Henlein. Čte svůj projev, ale docela účinně. Jinak však není řečník celým srdcem.

Řeč Tschammer-Ostena správná, ale nic strhujícího. Já mluvím v nejlepší formě. S vtipem a sarkasmem. Velký úspěch.

Sudetští Němci už nejsou k udržení. Protrhnou všechny uzavírací řetězy.

* 31. července 1938

[..] Sudetoněmecká strana klade Hodžovi kategorické otázky. Musí nyní vydat národnostní statut. Vyhýbavost už nic neplatí.

* 1. srpna 1938

[..] V půl deváté začíná průvod turnerů (pozn.: Vratislav). Pestrý, bouřlivý a nadšený. Sto padesát tisíc svěžích německých mladých lidí. Je to strhující. Slunce pálí, ale to nijak nekazí náladu. Pak přicházejí sudetští Němci. Z počátku disciplinovaně. Pak se však rozlévá před tribunou řeka fanatismu a víry, proti níž jsou bezmocné všechny překážky. Lidé křičí, jásají a pláčí. Vůdce je hluboce pohnut. To bude jednou bouře, až udeří naše hodina. Neboť tady nemáme co činit s nepřátelskou vládou, nýbrž s nepřátelským národem.

[..] Rozhovor s vratislavským vedoucím říšské propagandy. Stěžuje si také na nedostatek kontaktu se služebními místy Svazu turnerů. To odstraním. Vypráví mi o přípravách Čechů v pohraničí. Ti jsou všechno jiné než důkladní. S tím budeme brzy hotovi.

[..] Henlein mi dává ještě několik vysvětlení. Hodža je prohnaný Slovák. Fikaný a vychytralý. Krofta je Benešova stvůra. Beneš je náš hlavní nepřítel. Národ je indiferentní a věří v pomoc ze zahraničí. Sudetoněmecká strana je skvěle organizována. Židi představují velmi velké nebezpečí. Co se má sát se šesti milióny Čechů, až jednou budeme mít tuto zem? Těžká, téměř neřešitelná otázka.

Henlein je správný idealista, chytrý ve své taktice, ale trochu měkký v jednání. Je na něho třeba pořád dávat pozor. Lid ho velmi miluje.

* 16. srpna 1938

[..] Dále pracujeme na zavedení českého vysílání ve vídeňském rozhlase - "pro národnostní menšinu". To bude velmi rafinovaný manévr.

[..] Praha se znovu pokouší zapřít štvavé provolání důstojníků. Ale to se nepodaří. Německý tisk vkládá prst do této otevřené rány. A svět postupně zpozorní. V Praze sedí kazimíři.

* 17. srpna 1938

[..] Praha dál provokuje. Až udeří hrom.

[..] Praha pokračuje v drzých výpadech. Ale to jim jednou všechno sečteme.

* 19. srpna 1938

[..] Vůdce mi vypráví o západních opevněních. Budou dokončena dřív, než uhodí mráz. Pak budeme ze západu nenapadnutelní. Francie pak už nemůže nic dělat. Tím dozrává čas na řešení středoevropských problémů. V každém případě pak máme krytá záda.

[..] Henlein byl u Runcimana. Ale to už dnes není tak zajímavé. Musí jen vydržet a být prohnaný.

* 20. srpna 1938

[..] V Praze přestávka na vyjednávání. Runciman, jak se zdá, sám pracuje na nových návrzích. Jen ať pracuje. Ale nás to nezajímá. Mezitím pražský teror pokračuje.

* 21. srpna 1938

[..] Hodža jmenoval do úředních funkcí šest Němců. Pouhé gesto, které nic neřeší.

* 22. srpna 1938

[..] V poledne jsem na obědě u Vůdce. Má s Brauchitschem a Keitelem vojenskopolitické rozhovory. To ho teď zcela pohlcuje. Dostáváme se na zahraničněpolitickou situaci, speciálně na otázku Balkánu. Vůdce velmi ostře posuzuje Maďarsko. Jen takoví Švýcárkové. Co tam je schopné, má německou krev. Musíme osvěžit také všechny balkánské státy německou krví. Například Rumunsko, které bylo zorganizováno jen několika německými knížaty a jejich lidmi. A teď se svou politikou staví proti nám. Ale to je příznačné pro tato německá knížata. Nesmíme tyto národy a především Čechy hýčkat, spíš je jednou vytlačíme. Nechceme tyto národy, chceme jejich zem.

Vůdce je ve svých zahraničněpolitických názorech velmi jasný, tvrdý ale i důsledný. Zcela výstižný obraz celkové situace.

* 24. srpna 1938

[..] Maďaři jsou teď už přístupní. Vřazují se do našeho plánu. Horthy zde učinil rozhodnutí. Podrobně s ním hovořím. Je naplněn divokou nenávistí vůči Čechům. "To není národ schopný státní existence," říká právem. Ale bude se možno v okamžiku krize na Maďary spolehnout? Snad ano, protože i jejich zájmy jsou silně ve hře. A Horthy je čestný muž. Dělá velmi dobrý dojem, vůbec není zkostnatělý ani senilní. Líbí se mi.

[..] V otázce Čech chtějí Maďaři táhnout s námi. Doufejme, že to také udělají.

* 25. srpna 1938

[..] Večer přijíždí Horthy do Berlína. [..] Český vyslanec Mastný přišel také pozdravit Horthyho. Jen svrchovaný chlad... Připomíná mi pekelně rakouského vyslance Tauschitze těsně po konferenci v Berchtesgadenu. Ten tenkrát vypadal zrovna tak.

* 26. srpna 1938

[..] Pražský tisk podniká proti mně štvavou kampaň. To je trapné a těžko snesitelné. Ale třeba zatnout zuby a mlčet. Kdo ví, co přijde.

[..] V poledne jsem u vůdce. Bodenschatz vypráví o přípravách proti Čechům. Ti zažijí divy divoucí. Vůbec jsou Čechy momentálně hlavním tématem našeho rozhovoru. I Vůdce se k němu podrobně vyjadřuje. Charakterizuje jednající postavy: Masaryk - profesor historie, Beneš - rafinovaný, prolhaný a přitom fanatický nepřítel Němců, který vždycky byl proti nám a nejradši by proti nám zmobilizoval celý svět. Hodža je slovenský renegát, který přirozeně, i když mírnějšími metodami, dělá svou pražskou politiku. A český vyslanec v Berlíně Mastný: ubohá nicka, která čeká na své odvolání. To je galerie krásných českých hlav.

* 27. srpna 1938

[..] Pražský tisk proti mně dál štve. Jsem jako spoutaný. Ale i to bude jednou zapomenuto. Teror Čechů nabývá denně hrozivějších forem. Až s tím jednou uděláme konec. Doufejme, že to nebude příliš dlouho trvat.

Pan Hodža dal zas jednou interview. Mluví v něm o nové základně - opět jednou -, ale přitom se neděje nic, možno říci bohudíky.

Komunisti v Praze už vydávají směrnice pro přechod do ilegality. Nic netušící andělé! Jistě budou mít brzy příležitost tyto směrnice použít.

Paříž vykonává tlak na Londýn, aby se ještě jednou vyslovil pro nedotknutelnost českých hranic. Ale prohnaní Angličani na to zatím nemyslí. A tak je to dobře. To velmi usnadňuje Vůdci jeho věc.

* 28. srpna 1938

[..] Praha špiní prostřednictvím tisku německou armádu z let světové války. To potřebuje dobrý voják Švejk. Dáváme patřičnou odpověď.

Hodžova "nová báze" se odhalila jako neobratný pokus o oklamání veřejnosti, jakých jsme už od Čechů tolik zažili. Patřičně to pranýřujeme. Dávám tisku ostré pokyny proti Praze. Zvlášť proti jednomu provolání české vlády, které mluví o "klidu a pořádku".

V zemi se projevuje těžké zneklidnění ze současné situace. Všichni mluví o válce. Dostávám ze Slezska velmi naléhavý dálnopis, v němž mne žádají o radu a pomoc. Ale co mám proti tomu dělat? Nemůžeme v této chvíli vůbec nic říci, ani v pozitivním, ani v negativním smyslu.

Simon mluví o české otázce. Zcela v duchu někdejšího Chamberlainova prohlášení. Nic podstatně nového. Londýn stále ještě doufá v uvolnění napětí. Ale je přesto zjevně nervóznější.

* 29. srpna 1938

[..] Simonova řeč byla zas myslitelně nejasná. Praha teď na to spoléhá. Jako vždy chytá se Praha každého stébla. Ale to jim nepomůže.

Velká debata v mezinárodní veřejnosti o právu na sebeobranu, proklamovaném sudetskými Němci. Londýn se zas jednou chová svinsky. Kárá všechny s výjimkou Prahy. Typická "vyztužovací" politika.

Náš vyslanec vznáší nejostřejší protest proti hanobení německé armády v českém tisku. O tom přirozeně Londýn nic neví.

* 30. srpna 1938

Včera: Praha žádá od Londýna záruky. Dávám to v našem tisku ostře pranýřovat. Runciman předal Henleinovi novou Benešovu nabídku: ve třech župách německá většina, tři ministerstva 33% všech nově vytvářených úřednických míst. To slyšíme však prozatím jen zcela nezávazně. Co dělat, jestliže se to potvrdí? Vždycky jsme přišli k moci prostřednictvím síly. A je otázka, jak Vůdce vytvoří situaci vhodnou k jednání. Zda přitom budeme sedět v pražské vládě, nebo stát proti ní. V každém případě naléhají nyní věci na rozhodnutí.

Randolph mi podává zprávu z Londýna. Co Anglie udělá v případě krvavého konfliktu, to nikdo neví. Randolph myslí, že zasáhne. Já v to nevěřím. Dáme-li anglické vládě možnost, aby ospravedlnila své nezasahování před vlastním lidem, a budou-li kromě toho naše západní hranice opevněny, pak bude Londýn jen protestovat. Ale to je vždycky jen citová záležitost.

Henleinův vedoucí propagandy Holler mi podává zprávu z Prahy. Tvrdí, že v Češích se znovu probouzí starý husitský duch. Bojovali by na život a na smrt, kdyby k tomu došlo. Pak by Češi také byli jednotní. V kulturních otázkách s námi Henleinovi lidé už spolupracují zcela otevřeně. Podporuji jejich práci, jak mohu. To je dobrý počinek pro budoucí stav věcí.

Burckel mi posílá plán, jak bude uskutečněno vysílání v české řeči přes vídeňský vysílač. Plán je dobrý a bude proveden.

* 31. srpna 1938

Včera: válečná psychóza narůstá. Londýn podle staré taktiky vyvolává paniku, aby na nás vykonával nátlak. Celý scénář byl v Londýně dobře vymyšlen: schůze vlády, povolání Hendersona do Londýna, řeči o vážných krocích atd. Starý kolovrátek. Ale na nás už nepůsobí nijak ničivě.

Vyjednávám s Burckelem o zřízení českého vysílače ve Vídni. Koncem tohoto týdne už má začít fungovat. To pro nás snad jednou bude velmi důležitý nástroj působení.

[..] Náš vyslanec v Praze vznáší nejostřejší protest proti hanobení německé armády ve světové válce českým tiskem. V Londýně mezitím stouplo napětí až k bodu varu. Zřejmě nevědí, jak se z toho dostat. Tedy čekat a uchovat si nervy! Anglická rada ministrů zasedala. Pluje zcela v pražských vodách. Přejímá české argumenty a mluví o tom, že Praha vyšla sudetským Němcům vstříc. Typicky anglické. Londýn stojí vždy v cestě německým zájmům a nárokům. Tak je tomu i tentokrát. Je to hanba, jak Angličani vždy zrazují germánské zájmy a stavějí se proti německé touze po rozšíření životního prostoru.

* 1. září 1938

[..] Noviny hlásí z Londýna uvolnění. Ale o tom se vůbec nedá mluvit. Všechno stojí na ostří nože.

[..] V Praze se ustavičně konají porady. Jak dlouho ještě? Londýn se zřejmě snaží přibrzdit a šetřit nás. Ale asi jen proto, aby nám ulehčil ústup. Stará anglická taktika!

[..] Vůdce je v dobré náladě. Nevěří, že Londýn zasáhne, a je pevně odhodlán jednat. Ví, co chce, a jde přímo za svým cílem. Na naší zemi leží tísnivá nálada. Všichni čekají, co přijde.

* 2. září 1938

[..] V poledne jsem u Vůdce. Vysvětluje mi své stanovisko: je zcela připraven. Díry v opevnění na západních hranicích jsou nyní téměř ucpány. Při sebemenší provokaci chce vyřešit českou otázku. Anglie se bude držet zpátky, protože nemá žádné mocenské prostředky. Paříž udělá to, co udělá Londýn. Celá záležitost se musí odehrát co nejrychleji. Chceme-li dosáhnout velkého zisku, musíme vždy na sebe vzít velké riziko.

Ostatně Henlein ohlásil návštěvu u Vůdce. Výsledek jejich rozmluvy lze nyní předem předvídat.

[..] Zlý incident na českých hranicích. Střelba na našeho celníka. V sudu s prachem to zase vře.

Český tisk opět podniká nejhorší výpady proti našim lidem, zvlášť proti Henleinovi. Najít tu nějakou provokaci není těžké.

Večer jsem opět u Vůdce. Zrovna přichází Henlein. Vůdce s ním podrobně probírá situaci.