Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Ivana Kuglerová

Vůně Květů

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Vůně Květů

Vůně Květů

Ivana Kuglerová

Zveřejněno se souhlasem internetového magazínu Amberzine

http://amber.zine.cz

„Karle, uvař čaj a přines další deku!" křikla na mě Ann. Rozběhl jsem se do kuchyně
.

* * *

„Běží, běží, běží,
hladový Čas střeží,
Voda nocí, sněží,
běží lovec, běží!"

* * *

Ta slova měla podivný rytmus a melodii. Znělo to jeko nějaká dětská říkanka. Chtěl jsem se jí zeptat, ale ona už spala. Tak jsem jen pokrčil rameny. Co na tom záleží...
Jak čas plynul a žádné zprávy o jejích rodičích se neobjevovaly, uvěřili jsme, že Gerda u nás zůstane napořád. Byli jsme šťastní. Myslím, že ona taky. Po čase se přestala probouzet s pláčem. Tu říkanku jsem už víckrát neslyšel. Byla jako každé jiné dítě. Jen jsme ji nikdy neviděli se smát. Usmívala se, to ano, ale nikdy se nesmála. Květiny, které měla té noci, dávno zvadly, ale já měl pocit, že má stále ve vlasech jejich vůni. Byla nádherné dítě a její přítomnost rozzářila celý ten starý, smutný dům.
A pak jaro konečně prolomilo tuhý krunýř zimy a zem se začala probouzet. Gerda posmutněla. Občas jsem ji zahlédl stát na pěšince za domem, která vedla hustým hlohovým houštím až někam do polí. Křehká dívčí silueta... Měla v očích zasněný, nepřítomný výraz, ostře kontrastující s její dětsky nevinnou tváří. A taky si oblíbila naše duby. Ráda se skrývala v jejich rozsochatých korunách. Zpočátku jsme se o ni s Ann báli a chtěli jí to zakázat, ale ona vypadala tak šťastně a sebejistě, když šplhala ve větvích. Jako by se samy stromy staraly o to, aby si nemohla ublížit. Když přišlo léto, začali jsme Gerdu brávat na výlety do přírody. Přímo to milovala. Vypadala jako víla z pohádky, když s věncem květin ve vlasech honila motýly a vážky. Všechno bylo tak krásné. Pak přišel podzim.
Ta zpráva nás zaskočila nepřipravené, vyděsila a šokovala. Gerdin otec se našel! Přihlásil se sám na jedné policejní stanici. Byl prý dlouho v cizině a dítě nechal staré ošetřovatelce. Ta však zemřela a dívka se ztratila. Jak se dostala až sem, to netušil. Ale všechny doklady měl v pořádku. Jmenovala se Merilin.
Tu noc jsme nespali. Ann plakala dlouho do noci. Nakonec ale uvěřila, že dítěti bude mnohem líp u jeho skutečných rodičů. Přesvědčil jsem ji o tom. A sám tomu nevěřil. Proč, Bože, proč? Copak s námi nebyla šťastná? Tančila. Usmívala se.

* * *

„Běží, běží, běží,
hladový Strach střeží,
Smrtí nocí, leží,
běží duše, běží!"

* * *

Usnula. Ann ji opatrně položila zpět do postele a přikryla ji až po bradu. Zlaté kadeře měla rozházené po polštáři. Naše malá princeznička...
Zvonek. Vyděšeně jsme na sebe s Ann pohlédli. Přišel. Vstal jsem a vydal se ke dveřím. Stejným dveřím, za kterými kdysi stála ona. Otevřely se s těžkým zaskřípěním. Trochu oleje to spraví, pomyslel jsem si. Byl to sympatický mladý muž v drahém obleku. „Ron Arscott ," představil se a podal mi ruku. Měl pevný, přátelský stisk. Snad s ním bude opravdu šťastná...

* * *

„Běží, běží, běží,
ledový Svět střeží,
Ticho nocí, věří,
běží, vítr, běží..."

© Zbraně Avalonu

* * *