Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Jiří X. Brossmann

Krysař

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Krysař

Krysař

Jiří X. Brossmann

Zveřejněno se souhlasem internetového magazínu Amberzine

http://amber.zine.cz

V den, kdy Krysař dorazil do vesnice jsem, spolu s ostatními, seděl před kovárnou a popíjel pivo. Rudé večerní slunce zapadalo za kopce a horko kovárny rozechvívalo vzduch nad stavením. Husté pivo mě příjemně chladilo v břiše a vesničtí mudrlanti právě hodnotili letošní sklizeň. Zrovna jsem se chystal poznamenat cosi o výhodném prodeji části úrody v královském městě na severu, když se zpoza kovárny ozval udýchaný křik: "KRYSAŘ! Jde sem Krysař!"

Všichni jsme ztuhli. Mohutný kovář se rozhlédl po našich zaražených tvářích a přejel si rukou po holé hlavě.

"Tak," řekl.

Zpoza mého domku, sousedícího s kovárnou, vyběhla skupinka dětí. Udýchaně zastavily před lavicí a nejstarší z nich - truhlářův Bořek - si odkašlal. "Tatínku," obrátil se na svého vyhublého otce, "po cestě od Hrabova se k nám blíží Krysař." V jeho tváři byl strach.

* * *

* * *

Nespal jsem celou noc. Podle toho, jak zpoza okenic sousedních chalup prosvítalo matné světlo loučí, odhaduji, že jsem nebyl sám. Má žena podřimovala u kolébky, ve které spokojeně vrněl náš prvorozený syn. Byly mu čtyři měsíce a miloval jsem ho jako nikoho na světě. Byl to čilý chlapec, stále si s něčím hrál a hlasitě se dožadoval pozornosti okolí. Těšil jsem se až dospěje do věku, kdy jej budu moci vzít do kovárny do učení. Dlouho jsem se díval na jeho nevinou tvářičku a přemýšlel co pro něj asi přinese zítřejší ráno.

* * *

Krysy se začaly valit k našim domovům. První vlna byla pošlapána druhou, ta třetí, a tak dále, až se u zdí domů vytvořily závěje šedivé hmoty. Uslyšel jsem, jak se stovky drobných zoubků zakusují do křehké hmoty, ze které jsem vystavěl svůj dům. Žena, s očima vyděšené laně, seděla na stole uprostřed místnosti. V náručí svírala naše dítě. Já odskočil od okna a postavil se před ně. Dlouhou hůl s kosou na konci v jedné ruce, zapálenou pochodeň v druhé. Čekal jsem, že se krysy každou chvíli prohryžou dovnitř, že mi ukoušou nohy a pak se vrhnou i na mou ženu. Na mé dítě.

V první chvíli jsem si ani neuvědomil co se děje. Prostě jsem najednou ztuhnul a napřímil se. Zvratky mi tekly po bradě, ale já se usmíval. Musel jsem se usmívat, když mi hrála tak krásná melodie.

Když jsem se probral, byl chlapec pryč. Z venku ke mně doléhaly zvuky zápasu: chroptění a jekot, řinčení železa o železo a zoufalé výkřiky. Chtěl jsem se pohnout, ale nešlo to. Ruce jsem měl pevně svázané a jediné čeho jsem dosáhl, když jsem sebou zmítal bylo, že jsem si rozedral kůži na zápěstích. Křičel jsem co mi plíce stačily, zoufale jsem volal, aby ke mně někdo přišel, aby se ti venku přestali prát. Volal jsem Krysaře, zapřísáhával jej, ale nikdo si mě nevšímal. Nakonec mi nezbylo nic než slzy. Plakal jsem po dítě, které jsem ztratil, plakal jsem pro svou ženu, která se teď někde venku zabíjela spolu s ostatními. Byl to hořký pláč a doprovázelo ho úpění umírajících a divoký smích vítězů, kteří se záhy vrhali do nových šarvátek. Neviděl jsem co se venku děje, a byl jsem tomu rád, protože bych všem těm očarovaným lidem stejně nemohl pomoci.

Stádo mých zvířat se každý den zvětšuje a zvětšuje. Jestli to takhle půjde dál, budu jim muset brzy začít obstarávat potravu. Zatím se však stačí uživit sama, takže se můžu držet v lese.

24.8.1996