Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Jana Rečková

Hrátky s pamětí

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Hrátky s pamětí Jana Rečková

Zveřejněno se souhlasem internetového magazínu Amberzine
http://amber.zine.cz

Policista Van Gan se probudil a zjistil, že zase neměl žádné sny a že venku sněží. Pod oknem si sousedovic děti dělaly klouzačku a pištěly, až zapřemýšlel, zda by je neměl napomenout, ale pak se rozhodl, že má na práci vážnější věci. Napil se zředěné vody - z kohoutku mu tekla koncentrovaná - a snědl dva celozrnné suchary pro policajty. Oblékl si uniformu s odznakem SVP-PNVP (Strážce veřejného pořádku - policista na volné noze), kde naštěstí nebyla zmínka o absolvování Akademie.

Nevešla by se. Policista Van Gan vyrazil plnit své ušlechtilé poslání.

"Jeďte pomalu a opatrně!" nabádal vlídně řidiče.

Před vraty garáže se mu vyjasnilo. Byl opět sám sebou, policistou připraveným střežit veřejný pořádek do roztrhání těla.

*

Pouštní univerzita kypěla a vřela, a městečko Zilhan s ní. Zkouškové období vrcholilo, a s ním dostupovaly vrcholu i vášně, projevující se v bojích. Jako obvykle: Technici, to jest budoucí piloti, navigátoři, spojaři, údržbáři, opraváři systémů, kapitáni, popřípadě admirálové kosmických flotil, proti filosofům, budoucím tlumočníkům mezi lidmi a mimozemšťany, lodním psychologům, profesionálním bavičům všech typů a archivářům. Tradiční srážky, slovní potyčky, individuální zápasy ve volném stylu, hromadné šarvátky, i celé organizované pouliční bitvy. A tomu mumraji zachmuřeně a závistivě přihlížela skupina budoucích lékařů, s nimiž si to nechtěl nikdo rozházet.

"Dej pokoj, jdu do hospody," pokusil se.

"Kdo je Evrimoa?"

"Moje... lékařka."

*

Nebyl to dobrý nápad. Evrimoa v bílém, nádherně rudovlasá a zelenooká, nádherně rostlá, a k tomu úžasně inteligentní (typická iluze zamilovaných) sice ošetřovala zraněného kamaráda (jak zdůraznila) pečlivě, jinak ale mohla oči nechat na jeho statném zachránci.

*

"Mám sestru, dvojče," řekla Evrimoa. "Ona je... no, geniální. Dělá ve výzkumu. Asi tak od třinácti."

*

Nevrinela byla právě tak okouzlující jako její sestra, ale mnohem dychtivější a náročnější. Van Gan se zpočátku obával, že četla Šestatřicet čísel Matessy a řídí se podle tohoto románu, ale ona jeho nejasné předtuchy brzy rozptýlila, ani náhodou nejevila potřebu tahat do postele kuchyňské nádobí a krbové náčiní. Kromě toho měla ráda přestávky a ráda si povídala.

*

"Víš, oni na to mají... budou mít... GLA," vyprávěl Van Gan, mimochodem čerstvý absolvent Policejní Akademie, už dávno ne PNVN, bratrovi. "To je geneticky limitovaná agresivita. Perou se, ale nemají potřebu zabít nebo vážně zranit..."