Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

David Metr-Levi

Jásir Arafat

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Jásir Arafat

Jásir Arafat

David Metr-Levi

Překlad: pravdaoislamu.cz s laskavým svolením FrontPage Magazine

Jásir Arafat je zakládajícím otcem palestinského nacionalismu. Je také duchovním otcem terorismu dvacátého století. Nacionalistické hnutí, které od základů vytvořil, zůstává v celosvětové historii unikátní tím, že jeho definujícím paradigmatem je terorismus a jeho cílem je destrukce suverénního státu a zdecimování jeho židovské populace. I po vůdcově smrti zůstává Palestinská autorita věrná jeho odkazu, a zaměřuje se na destrukci Izraele, spíše než na zdravý nacionalismus a budování ekonomicky životaschopného státu.

Arafat nejen ospravedlnil, ale i zromantizoval, vraždu nevinných civilistů, a proměnil terorismus v populistický revoluční nástroj. Zavedl do politiky únosy letadel. Ospravedlňoval terorismus, počínaje okamžikem, kdy byl přivítán shromážděním Spojených národů 13. listopadu 1974, na hlavě palestinský šátek, pistoli za opaskem, a sklidil potlesk vstoje od přítomných delegátů. Když mu v roce 1995 komise pro Nobelovu cenu udělila cenu za mír, naplnil orweliánskou představu světa postaveného vzhůru nohama. Zlo se stalo dobrem, špatné se stalo dobrým, a masový vrah, pokrytý krví tisíců, se stal národním hrdinou miliónů.

Arafat byl chráněncem komunistického bloku a úspěšně svojí kauzu proměnil v kauzu mezinárodní levice, která přežila pád komunistického systému. Spojenectví mezi radikálním islámem a světskou levicí, které uzrálo po 11. 9. během války proti terorismu, bylo vytvořeno během bitev vedených Arafatem.

Arafat resuscituoval nenávist vůči židům, a když arabský blok v roce 1975 prosadil rezoluci Spojených národů, která položila rovnítko mezi zionismus a rasismus, udělal z ní oficiální politiku Spojených národů. Neoblomným zobrazováním Izraele jako zla Arafat znovuoživil na mezinárodní úrovni odporný stereotyp škodlivého žida, a zastínil tak účinky nacistických hrůz a ukázal, že Goebbelsova lekce Hitlerovi o mnohokrát opakované lži byla správná.

Arafat je zodpovědný za smrt desítek tisíců palestinců a 95000 libanonských arabů, kteří byli zabiti jeho přisluhovači během dvanáctiletého terorizování této země. Během stejného období přišlo o domov takřka půl miliónu libanonců. Arafat je také zodpovědný za zkázu a chudobu, která se rozšířila na Západním břehu. V letech 1967 až 1994, pod izraelskou vládou, ekonomika Západního břehu prosperovala. HNP rostl o třináct procent ročně, turismus šel prudce nahoru, vzniklo sedm univerzit, klesla úmrtnost novorozenců, zvýšila se průměrná délka života, a podle měřítek světové banky výrazně vzrostl blahobyt palestinských arabů. V jednom okamžiku pracovalo v izraelské ekonomice třista tisíc palestinců, s příjmy daleko převyšujícími příjmy jejich protějšků v sousedních arabských státech. Díky této prosperitě populace Západního břehu a pásma Gazy vzrostla z asi 950000 v roce 1967 na tři milióny v roce 1994.

Ale poté, co dohody v Oslo převedly v roce 1994 správu Západního břehu na Arafata, následoval rychlý úpadek ekonomiky. Arafat zatáhl Západní břeh a Gazu do desetiletí násilí, chudoby, hladu a podvýživy. Po Oslu přitekly do Palestiny miliardy dolarů západní pomoci, z EU, z USA, a z arabských zemí. Nicméně palestinci z těchto darů neviděli téměř nic. Místo aby Arafat použil této pomoci k vybudování svého státu, se školami, nemocnicemi, silnicemi a sociálními institucemi, vytvořil masivní kleptokracii svých přátel a jemu věrných, která odčerpala velké množství prostředků na osobní konta ve Švýcarsku a jinde. Zbytek použil na svou teroristickou válku proti Izraeli.

Ačkoliv do Západního břehu a Gazy pravidelně dorážely stovky tun humanitární pomoci, takřka nic z nich se nedostalo k palestincům, protože Arafat vytvořil monopol na distribuci jídla do arabských měst v Západním břehu, přičemž dodávky šly výhradně před vyhrazené úředníky Palestinské autority, kteří je pak prodávali podporovaným obchodníkům. Tak Arafat a jeho kamarádi zbohatli na intenzifikaci nedostatku jídla na účet svých vlastních trpících lidí.

Namísto budování svého státu a používání svých prostředků ku prospěchu vlastních lidí, vytvořil Arafat teroristickou armádu, vedl teroristickou válku, a nepřinesl Palestině nic než smrt, ničení, chudobu, ponížení a neštěstí.

Jako hlava Palestinské autority přeměnil školy v Západním břehu a Gaze na centra protižidovské nenávisti. Po Hitlerovi se stal Arafat prvním národním vůdcem v historii, který vytvořil školský systém, jehož účelem bylo učit děti národa nenávidět jinou etnickou skupinu a vytvořit v nich touhu zavraždit jich tolik, kolik dokážou.

Arafat udržoval Blízký východ ve stavu permanentní války, odmítal jeden návrh k míru za druhým, což vyvrcholilo v roce 2000 jeho odmítnutím Clintonova a Barakova návrhu, který by dal palestincům jejich stát na devatesáti sedmi procentech území, které požadovali. Během celé své kariéry Arafat podřizoval všechny své úvahy nenasytnosti, jeho touze po moci, a jeho nutkání vytlačit židy do moře. Bez ohledu na to, kolik jich zemřelo, bez ohledu na to, kolik způsobil utrpení, bez ohledu na to, jak katastrofická byla jeho vláda, zarytě sledoval svůj destruktivní kurs.

Časné roky

Okamžik a místo Arafatova narození jsou neznámé a stále diskutované. Jeho rodný list a dokumenty z Káhirské univerzity naznačují, že se narodil v Káhiře, čtvrtého nebo čtyřiadvacátého srpna roku 1929. Jeho jméno bylo Mohammed Abd el-Rahman Abd el-Raouf Arafat el-Qudua el-Husseini, čtvrté nebo sedmé dítě obchodníka ze střední třídy. Mnoho jeho stoupenců ale tvrdí, že se narodil v Jeruzalémě a jeho pomlouvači zfalšovali dokumentaci jeho Káhirského původu.

Jeho dětství bylo složité a nešťastné. Matka zemřela, když mu byly pouhé čtyři roky. S otcem ani s macechou si nerozuměl a byl poslán v časném věku k příbuzným do Palestiny. Tvrdí, že během války v roce 1948 pracoval pro neblaze proslulého Hajj Amin el-Husseiniho, vedl vojáky do bitvy (ačkoliv mu bylo pouhých osmnáct let) a dokonce v aktu osobního hrdinství zničil izraelský tank. Historici poukazují, že Izrael neměl v roce 1948 žádné tanky, takže tato zpráva o jeho odvaze je evidentně smyšlená. Nicméně jeho zapojení se do této války bylo dostatečné na to, aby se stal svědkem zvěrstev, která spáchali egypťané proti arabům v jižní Palestině. Jeho autorizovaný životopis obsahuje očité svědectví toho, jak egyptská armáda hnala palestince z jihu z jejich domů a pod hlavněmi je sehnala do něčeho, co popisuje jako "koncentrační tábory" v pásmu Gazy. Bezpochyby neúmyslně jeho životopisec sděluje světu, že egypťané, a nikoliv židé, jsou zodpovědní přinejmenším za čtyřicet procent palestinských uprchlíků.

Po válce se vrátil do Egypta a studoval inženýrství na univerzitě krále Fu'ada v Káhiře, ale studium nedokončil. Zde se rychle dostal do vedení Unie palestinských studentů, ačkoliv jeho egyptský přízvuk byl tak silný, že mnoho palestinských studentů odmítalo uvěřit, že by mohl být důvěryhodným zastáncem palestinské kauzy.

Jak přijal palestinskou kauzu za svojí životní misi není jasné. Jeho brzké ale krátké členství v el-Akhwan el-Muslemeen (Muslimské bratrstvo) ho mohlo posunout tímto směrem, protože Bratrstvo - učitel Osamy bin Ladena a předchůdce Al Qaedy - se snažilo o renesanci "čisté" muslimské kultury Kalífátu vedením guerillové války proti zbloudilým nebo světským muslimským státům a proti Izraeli a západu. Svými vlastními slovy tvrdil, že je "mužem osudu", a už ve svých dvacátých letech byl nucen k jeho naplnění i za cenu velkého osobního obětování. Sňatek odložil až do svých šedesátin a na povrchu udržoval obraz strohého až asketického životního stylu, a světu představil obraz, který sám vytvořil: bojovník za svobodu, který pro svojí záležitost udělá cokoliv.

Guerillový vůdce

Černé září

Arafat se stává sovětským agentem