Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Ladislav Klíma

Filosofické listy

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Ladislav Klíma

Filosofické listy

Ještě jednou: upřímnou radost způsobila mně upřímnost zájmu Vašeho o moje psychika. Upřímné jsou Vaše názory na mne a opravdivé; hluboké a mužné; že by spočívaly na znalosti mé osoby, nemohu jim přiznat. Vždy tvoří člověk člověka k obrazu svému ... Chci podat zde svůj vlastní - malý a nedostatečný - pohled na sebe. Žádáte, bych podal zprávu o sobě: nejlepší zprávou takovou je autoportrait: činy člověka, stav jeho - vše vyčte z něho dobré oko; podávat každé jiné zprávy o sobě a autoportrait jim nepředeslat je totéž jako učit žáka syntaxi dříve, než grammatice. - Obtížno podávat autoportrait, - intellektu i affektům. Sebe sama vidět je poloviční zázrak, jako sebe sama vyzdvihnout. A nepříjemno chválit sebe a hanět sebe i být k sobě spravedlivým: činit se směšným, stavit vředy své na odiv, vůbec se obnažovat. Přes to vůči Vám činím tak rád.

Na otázku "co jsem?" nevím lepší odpovědi než ono: "Já jsem ten, který jsem." Můj základní instinkt, má bytost spočívá ve vědomí mé absolutnosti, - aseity, souverainní Síly stálého vítězství jen k vůli vítězství, "Victoria Aeterna" zovu tento faenomen. Ve vědomí tomto však jedině spočívat může podstata Absoluta, Boha; Absolutum spočívá zcela ve vědomí své absolutnosti, (jsou jen mínění o věcích, ne věci samy, - neboli věci spočívají jen v míněních o věcích); Sebeobjetím nazývám vědomí to, tímto termínem specifisuju pojem Bůh. - Každý okamžik cítit se Jsoucím, něčím věčně stálým a nehnutým; nepodmíněným, nade vším stojícím, ničím nedotýkaným; spokojeným, slunečně klidným; nic nechtějícím, po ničem se nesnažícím neboli nepachtícím; se vším jen souverainně násilnicky si pohrávajícím... "Nesnažíce se po konání plodu, nezaujati nekonáním - -" (Bhagavad Gita). Takováto ne již lidská, ne již fysická -: transcendentální existence byla ideálem všeho nejvyššího filosofování v lidstvu, byla - v hrubých základních rysech - duší vší božské filosofie; nejlépe vykrystallisovaná u Indů a Číňanů; "království boží na zemi" jest jen terminem pro ni. Potud nejsem originellní; originelní jest jiné pojetí jednotlivých bodů, moje dále jdoucí konsequentnost a různé konsequence, plynoucí z mých filosofických, hlavně egosolistních předpokladů. O tom zde se šířit nemožno; podotýkám jen, že můj světový názor a můj právě trochu popsaný základní instinkt jsou jedno a totéž, že to, čemu snad později budu učit, budu jen já a zcela jen já, - jak jinak ani býti nemá.

Netvrdím, že stavu toho dosáhl jsem cele; jen velmi nedokonale a kalně; a přece v podstatě. V jádru a temně byl jsem stavem tím vždy; nepřetržitou praxí posledních 10 let vštípil jsem si jej vědomě tak, že nyní ani na okamžik neopouští mne pocit mé absolutnosti; moje já není už já ostatních lidí... Podotýkám mimochodem, že za nejlepší cestu k tomu, u dnešního člověka - potřebujícího vždy v mlhách svého myšlení smyslové opory - jest jediné slovo: Síla! (scil. skutečná, vše přemáhající, souverainní síla) - je třeba si jen stále a stále opakovat, - vše ostatní následuje. - Vše: v průvodu největšího světla nejhlubší, nejčernější stíny, vedle excelsních hor nejhlubší, nejčernější propasti. Za vystoupení nad lidskou přirozenost mstí se, zcela samozřejmě, všechny lidské instinkty strašným svým rozvratem; milionyletá, sankcionovaná havěť nechce sloužit mladinké nezkušené vůdkyni: absolutně kommandující Vůli; ohromná desorganisace nastane v jejím vojsku: ecce - můj nynější stav... Vítězství své zaplatil jsem dočasným ohromným chaosem, zkalněním, infernalním zpotvořením i oslabením celého instinktivního inellektuálního života, - v němž dosud lidský duch výhradně spočíval; nikdo nevystoupil dosud nad něj, všechen dosavadní "rozum", "vůle" jsou jen modi jeho, nikdy radikálně se neodloučila absolutně kommandující Vůle od kommandovaného, ona, stejně jako její psychologické předpoklady, stejně jako mé "nemoci" jsou něčím, s čím jsem se dosud setkal jen u sebe.

Správně jste napsal, že "v podstatě jedná se u mne jistě jen o vnitřní krisi". Vnější okolnosti, třeba mne stav můj značně znepříjemňují, přitěžují, léčení ztěžují, hrají přec jen vedlejší roli; nemluvil bych o nich vůbec, kdybych byl zdráv, - rychle bych je radikálně změnil. U lidí, kteří za něco stojí, rozhoduje vždy jen internita. - Avšak s označením "krise" nemohu být srozuměn. Akutní přiostření vyvrcholeného, v před kvačícího processu . . . Ale můj process - process rotační kol své osy; akutnost - ta leží už za mnou, za mnou leží vrchol; špice změkly, sladkost odpoledního slunce spí na krajině. Můj případ je prostý: jsem člověk, jenž, dokonav těžkou práci, leží zde rozdrásán a na smrt zemdlen; krise to? . . - Vytvořit po krisi "díla"? Dílo vykonáno. Hlavním dílem člověka je vždy udělat sama sebe; litterární etc. díla jsou vedle toho něčím ubohým, vnějškovým, třeba jimi člověk pro lidi teprve počíná. - Příčinou proč nejsem litterárně činným, není, že "utrpení drží mne v klepetech" - ale, mimo jiné, že drží mne v nich různí kuriosní daemoni, kuriosní "mdloba" . . . - I proto snad není stav můj krisí, že snad jsem "pánem sama sebe", že snad "vím, co se se mnou děje, kam vše spěje . ." Vy ovšem budete asi soudit, že celý tento můj pohled na mne sama jest jen příšerným omylem, z nemoci mé vzniklým, jenž rozplyne se jako obláček, "až se v duši mé vyjasní". No - - dnes jen tolik: věc není jen psychologická, ale metafysická, čímž je řečeno, že názor můj je nevyvratný . . .

* Jsem člověk statický, Vy dynamický;[1] jste přímka, já kruh; moje přímky jsou jen součástmi mého velkého kruhu, součástmi jen Vaší velké přímky jsou Vaše kruhy. Vířivě, bouřně dílem v před kvačíte, dílem jste daemonicky unášen, štván. Neklid - ne nezdravý - je Vaší podstatou, elementem, klimatem, v němž rostete nejrychleji. Po klidu teď hlavně toužíte, v něm asi, to, čeho Vám především třeba, v něm snad cíl svůj spatřujete. To však nedokazuje, že by byl Vaší vlastí, naopak, že vlastí Vaší je neklid: právě proto, že jste zcela nepokojem, žijete v něm příliš intensivně, že zemdlen nutně občas vždy zatoužíte po jeho opaku - odpočinku - střídání. Ale jen dočasná je tato touha; jen dočasným občasným přístavem je Vám pokoj, vlastí volné moře. Kdybyste požíval klidu delší dobu, silněji, než teď po něm, zatoužil byste pak po neklidu. Mezi externím a interním neklidem nerozlišuju zde: kdo je bouří tomu nedostačí bouře pouze vnitřní: potřebuje nutně zevních komplementů. - Tento názor na Vás odůvodňuju si už tím, že dosud nezdařilo se Vám klid si zaopatřit: čeho člověk vskutku potřebuje, toho dosáhne, jsou-li okolnosti jen minimálně příznivy: smrt byla by následek nedosáhnutí; bez otálení hodí přes palubu vše, - hlavně ohledy na lidi -, co staví se v cestu jeho nutnosti. Já zjednal jsem si klid již v 17 letech; zjednávám si jej i dnes. - Ne "klid": hygienické střídání bouří a pokojů, válek a mírů je nutností Vaší. Hleďte přátelštějším okem na dosavadní Svou zmítanost, nejlepšího přítele vašeho. Jste rozený hledač pokladů, lovec: dobrodružství , vichřice, štrapáce jsou Vaším osudem. Velký může být, krásný už jest úděl Váš -: stále v před! Příště budu Vám psát o něčem objektivnějším. Odpusťte, že se dopis tento zdržel: jelikož dle slov Vašich poslední týden byl jste asi u p. dra * , nespěchal jsem s jeho odesláním, abyste jej raději dostal přímo do rukou. List, který hned po obdržení Vašeho rekommandovaného jsem poslal, obdržel jste? - Na odpis Váš se velmi těším, neméně na znovushledání. - Moje situace nezměněna, stav relativně příznivý. Přeju Vám vše nejkrásnější.

V úctě a vděčnosti oddaný Vysočany, 29. VIII. 16.

* 1. "Já jsem ten, který jsem". Co Christus tím chtěl říci, nevím ovšem; já chci tím říci: má podstata spočívá ve vědomí Mé absolutnosti neboli v absolutnosti neboli ve Jsoucnosti; nebo prostě: jsem Bůh . . . V užším smyslu: je zcela futilní při definici mne, čím se moje zvířecí já vyznačuje - co jsem; já je ve skutečnosti Já = Jsoucnost = absolutnost; já jsem Já, člověk, jako vše, je v pravdě jen Bůh, Allah il Allah, - vše ostatní pára a dým . . .

Dost jsem o a. k. v. zatím pověděl, ale kdyby toho bylo stokrát víc, bylo by to stejně málo, - jak učinit noci všech nocí: lidstvu - viditelným svítání Dne všech dní? . . .- Mohl jsem prostě odpovědět: A. k. v. je vědomí Své božskosti (ne "synovství božího", "emanace z Boha" a podobných mizerností, ale vědomí, že jsem Vše a Jediné.) Víc autor říci nemůže, ostatní je na čtenáři . . .

7. Rozpor jen zdánlivý, chápe-li se věc opatrně a v mém smyslu.

Vlastní - a zase zdánlivý - můj rozpor, který dal snad první podnět k námitce vaší, je snad: S jedné strany akcentuju sice stále, že jsem jen mizerně zárodečním Božím stavem, s druhé však mluvím často tak hrdě, že zdát by se mohlo, že považuju se zaň v jeho ryzém stavu. Mluvím-li tak, má to však jen původ: 1. v zakořeněném vědomí, že - no! v drobtu hostie je celý Christus; 2. v nechuti k častým omezováním a výhradám, které činí řeč a knihy degoutantní; 3. v jistém hyperbolisujícím opojení, odpustitelném snad u toho, kdo dosáhl netušeného, třeba ne cele, přec aspoň tak, jak nedoufal. - Dodávám ještě, že snaže se o celé nesnažení, zároveň, - jak stav polovičního nesnažení s sebou čertovsky nese - zároveň se o ně nesnažím . . . Kontradikcionista je strašný - ne oboj- - tisíciživelník . .; nemějte s ním raději nic! . .

Oprávněnost nezřít problemy nad sebou stavím, jak už uvedeno, v poslední instanci na základní větě ludibrionismu.

Libeň, v listopadu a prosinci 1916.