Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Zuzana Stealová

Hry na lásku a štěstí

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Hry na lásku a štěstí

Hry na lásku a štěstí

Neslušný román o slušném životě

Zuzana Stealová

Publikováno s laskavým souhlasem autorky.

Zdroj: members.chello.cz/hry-na-lasku/

Varování:

Všechno co se zde dočtete, se stalo. Událo se to však jiným osobám, na úplně jiných místech a možná i trošinku jinak. Všechna jména byla pečlivě změněna - jinak to už snad ani nejde. Nehledejte prosím souvislosti s reálnými příběhy, opravdovými lidmi.

Pokud vás otevřené erotické vyprávění, tajná dívčí dobrodružství, odvázané cesty za snadným bohatstvím, či jiné nemorální poměry, ve kterých žijeme popuzují, rozhodně po této knížce nesahejte. Věnujte jí těm, kteří se na tento zvláštní příběh rádi podívají s kultivovaným nadhledem, humorem a snad i poetikou.

Zuzana Stealová

(c) 2005

Jsem občas dost odvážná. Když se k tomu přidá zvědavost, nebo dokonce tajemné vábení, nedá se to překonat. Nebýt toho, asi bych své sudičky neobjevila. Vstávala bych každý den před sedmou, jezdila furt stejnou tramvají a připadala si jako myš v teráriu.

Vylákaly mě, vydráždily a vydala jsem se prostě jednou za nimi. Bylo to dost výživné dobrodružství. Cizí, pečlivě střežená zahrada s luxusní vilou, deštivá, temná obloha a hlavně strach, z toho co bude...

V mém životě přibyla spousta hříchů, dostala jsem se někam, kam jsem nechtěla, ale líbilo se mi to. Úsilí a tréma, cesta za sluncem a snadnými výdělky. Spousta studu i trapasů, ale taky rozkoš, uspokojení, salóny krásy a reklamní agentury. Dávná, skoro pokorná touha někomu patřit se pomalounku změnila v něco zcela opačného a naučila jsem se nepřekážet ničemu příjemnému. Začala hra na štěstí a krutě jsem si pohrávala i s láskou.

I teď, s odstupem času musím nad svým tajným deníčkem útrpně vzdychat, ale taky se nezřízeně smát. Měla bych však začít vyprávět od začátku. Už tenkrát se přihodilo něco, co jsem sotva chápala.

Kapitola 1 Jak to se mnou vlastně je

Začalo to všechno před několika měsíci. Byl to tehdy krutý čas šprtání na maturitu, plný strachu a nervozity. Asi jako každý, kdo byl v mé kůži jsem si prodlužovala večery dlouho do noci, abych dohnala to, co se za celý den nestihlo. V pokojíku v podkroví bylo smutno a ani vlahý jarní vzduch z otevřeného okna mě nedokázal přivést na veselejší myšlenky.

Chystala jsem se jít spát a přesvědčovala jsem svědomí, že dnešní otázky jsou v pohodě a mohu je v diáři s klidem odškrtnout. Zastavila jsem se ještě u okna, snažila se zaplašit krutě doléhající tesknotu a vzpomenout si, kdy jsem si naposledy dopřála nějakou zábavu a radost. Poslední týdny byly nějak všechny stejné.

Je to výhoda, bydlet vysoko a mít rozhled. I smutek a stesk se tu nějak snadněji rozpouští. Světélkující obrysy obydlené krajiny splývaly v dálce s hvězdnatou oblohou a symfonie zvuků nočního, odpočívajícího velkoměsta doléhala tlumeně až sem. Ponořila jsem se do myšlenek a skoro jsem usínala únavou.

Snila jsem nějaký zvláštní erotický sen a zděsila jsem se, když mi došlo, že opravdu vidím to, co prožívám. Odehrávalo se to v moderním domě, hned v protější zahradě. Postavili ho nedávno a byl velký a luxusní. Tenké rolety v oknech měly možná jen chránit před prudkým sluncem, ale teď skvěle sloužily jako projekční plátno v biografu.

Dívka, která tak smyslně sváděla svého milence jsem nebyla já, ale nějaká cizí ženská. Podle hladkých obrysů jsem pochopila, že je nahá a všimla jsem si dlouhých vlasů. Byla z profilu, pomalu se zakláněla, tiskla ruce k ňadrům...

Na okamžik se mi ztratila, ale po chvilce nejasného míhání promítla na stínítko zvednuté nohy a nakonec zase vztyčující se tělo.

Ne, tentokrát to nebyla ona.

Polilo mne horko, když jsem si uvědomila, že i druhá postava patří ženě. Ženě s pořádnými prsy a bohatým účesem. To nemohl být omyl. Vstala a asi odcházela někam dál od okna, protože se obraz zvětšoval a rozplýval.

Taková věc. Věděla jsem, že je něco takového možné, ale radši jsem o tom nikdy moc nepřemýšlela. Spíš jsem v sobě pěstovala takový neurčitý, ale skoro jednoznačný pocit, že by mě takové hrátky rychle znechutily.

Kupodivu to teď ale nenastalo. Převládala zvědavost a možná ještě něco jiného, co jsem nedokázala pojmenovat. Něco, co rozčilovalo a dráždilo, popouzelo i přitahovalo. Stála jsem u parapetu a zapomněla na všechno ostatní. Fascinovaná a najednou i vzrušená. Znovu a znovu jsem se ujišťovala, že to není přelud, halucinace z nedostatku randění a jiného rozptýlení, na které teď samozřejmě před zkouškami nebyl čas.

Ruce úplně samy zabloudily pod tričko, rozechvěly mne svými dotyky a zkusila jsem si představit, že patří někomu jinému. Hladí, něžně prozkoumávají všechna tajná místečka. Byla jsem tam dole, v osvětleném pokoji, na měkkém koberci. Musí to asi být zvláštní, dotýkat se ženy.

Neodvážila jsem se o tom nikdy uvažovat. Kámošky ve škole, na volejbalu i kterékoliv jiné ženské mě nechávaly v klidu. Samozřejmě jsem si je prohlížela a hodnotila. Tak trochu asi i podvědomě. Byly nehezké, neutrální, přitažlivé a některé dokonce i úchvatné. Po těch hezkých jsem se dívala i se zvědavostí, ale snad to byla jen snaha okouknout něco zajímavého od konkurence, než cokoliv jiného. Detailnějšímu prohlížení svůdných křivek a ladných tvarů něco bránilo. Něco, co bylo ve mně hodně hluboko schované.

Stínové představení se přerušilo. Chvilkami se sice ještě něco pohnulo, ale obrysy byly neurčité a nejasné. Pomalu jsem se vzpamatovala a mrkla na hodiny. Bylo už po půlnoci.

Zamířila jsem honem do koupelny, snadno jsem se přemluvila ke zkrácené proceduře, ale brzo mě napadlo, že bych sprchu potřebovala, hodně studenou. Přistihla jsem se, jak stojím s kartáčkem v puse před zrcadlem a marnivě zkoumám postavičku.

Nemůžu říct, že nejsem s tělíčkem spokojená. Čumáček je zajímavý až přitažlivý a takové ty úvahy, jestli by nos měl být o trošičku větší nebo brada špičatější házím s klidem za hlavu. Pomněnkové, velké oči. Světlé, jen malinko vlnité vlasy, barvy řekněme písku teď sahají maličko pod ramena a určitě by se z nich dalo v případě potřeby vykouzlit něco lepšího. Praktické důvody ale zatím převažují a tak k velké žalosti mamky, která by ve mně ráda viděla větší kus ženské rafinovanosti a elegance se o ně téměř nestarám. Hlavně že nepřekáží, rychle uschnou a nemusí se složitě upravovat.

Prsa sice moc praktická nejsou, ale špatná taky ne. Rozhodně. Někdy to za ty obdivné pohledy pánů tvorstva a občas i závistivé úšklebky ostatních stojí. Vůbec se ale nehodí pro sport. Gymnastiky a plavání jsem už nechala, ale i ve volejbalu je to potíž.

Stáhla jsem si tričko a rozepnula podprsenku. Jsou zbytečně velká, ale naštěstí krásně kulatá a pevná. Takhle ze strany je samozřejmě vidět jejich tíha, ale stále jsou tu ty správné, svůdné křivky, které vynáší zahrocené bradavky pyšně do výše.

Sundala jsem si šortky a bílé, vysoko vykrojené kalhotky na opáleném těle krásně zasvítily. Nebylo to zlé a tak jsem vystrčila do zrcadla skoro nahý zadeček. Přes rameno jsem mohla sledovat, jak se tenký proužek látky neochotně vyvléká z těsného sevření a sklouzává po dlouhých, hladkých stehnech. Asi bych dokázala svést i sama sebe. Radši jsem honem posbírala šatstvo a napěchovala ho do koše se špinavým prádlem.

Stejně mi to ale nakonec nedalo a vrátila jsem se před zrcadlo. Něco mě nutilo pokračovat v obhlídce.

I nohy se docela povedly. Jsou dlouhé, štíhlé a skoro bez chloupků. Možná až trochu moc se na nich ale pozná ta gymnastika. Když se vypnu na špičky, jsou na lýtkách vidět ze strany svaly. Dokonce i na napnutých stehnech je cvičení znát, ale určitě je to lepší, než kdyby byla moc silná. Občas mám obavy, že až někdy zlenivím, zadeček a všechno okolo se pěkně zaobalí. Zatím je to ale v proporcích. Boky jsou ženské, ale decentní, bříško spíš štíhlé.

Chloupky nad mým největším pokladem jsou tmavší než vlasy, ale z hustého kudrnatého kožíšku jsem kvůli bikinkám vystříhala a vyholila jen úzkou, zakroucenou pěšinku. Vlnovka mi připadala zajímavější než proužek, který byl původní inspirací z fotky a umělecké dílko s pietou udržuji. Jinak je tam dole všechno pryč. Chce to sice pravidelně depilační krém, ale je to hygienické a moderní. A taky je teď štěrbinka vzrušivější a přístupnější všem dotykům. Jenom škoda, že se tam většinou dostanou jen mé všetečné prstíky.

A rozhodně je to taky sexy. Někdy až moc. Ocenil to, i když ne zas tak vroucně a nadšeně, jak jsem čekala i Pavel, totiž můj kluk, milenec a jediná láska. Ale i ve sprše, na volejbale někdy cítím pohledy holek, zvlášť těch ještě zarostlých. A to ještě ke všemu čilá broskvička reaguje na každé rozrušení dost pohotově a nápadně. Hned se těší a připravuje, dokonce i teď...

Vběhla jsem nahá do pokoje a zamířila rovnou k oknu. Dráždivé představení tam bylo zase. Vyrazilo mi dech, když jsem tentokrát napočítala hned tři roztoužené stíny a nebylo pochyb, že patřily ženám. Pozorovala jsem pohyby, snažila si představit děj intimních hrátek, ale moc to nešlo. Obrazy se objímaly, překrývaly, rozplývaly a mizely.

Kdesi uprostřed stehen to začalo příjemně, šimravě svědět. Občas se tam zapálí plamínek a musím honem zasáhnout. I druhá dlaň se vydala hasit požár, který se rozhoříval v ňadrech. Stála jsem tam dlouho, omámeně zahleděná do nepoznaných představ a lehounce konejšila vzrušení, které se rozhořívalo do spalujících rozměrů.

Nakonec jsem procitla a rychle od okna utekla. Odhrnula jsem s postele pokrývku a po zaváhání jsem z ní vyhnala i opičáka Bedřicha. Vešli bychom se na lůžko oba, jako vždy, ale dnes měl prostě smůlu. Pověsila jsem ho za ocas na stěnu a schoulila se odhodlaně do osvědčeného klubíčka.

Probudila jsem se, až když stálo slunce vysoko na obloze. Byla sobota a hezký den. Sedla jsem si v kuchyni ke snídani a pozorovala mamku. Vyžehlila už od rána pěknou kupu prádla, a přestože to vůbec nebyla její oblíbená zábava a vlastně to dělala za mě, měla evidentně dobrou náladu.

Zavedla jsem jako obvykle řeč na školu, maturitu a potom i na naší zahradu. Nakonec jsem to opatrně vzala přes plot a jakoby mimochodem jsem se zeptala, jestli náhodou neví, kdo bydlí v tom novém domě za sadem.

Zvedla ke mně udiveně oči, až jsem na chvilinku zatrnula, ale dopadlo to dobře.

"Ty ale děláš pokroky, od kdy se zajímáš i o normální věci? Vila je tam snad už rok a ty žiješ pořád ve hvězdách. Sousedka už u nás byla na návštěvě a dokonce tě zná," překvapila mě pořádně.

Dozvěděla jsem se, že je už málem středního věku, že žije sama, rodinu má někde ve světě a taky asi bude dost bohatá. Na příjmení si maminka nevzpomněla, je nějaké cizokrajné, jako arabské.

A k nám už zavítala dvakrát. Kdysi se přišla po nastěhování představit a nedávno se byla radit o úpravách nějaké drahé róby. Mamka je totiž daleko široko vyhlášený expert na šití. Klábosily prý u nás v obýváku skoro hodinu a probraly i mě. Dokonce si už tykají a ta zámožná sousedka se jmenuje Irena.

Po snídani jsem se pustila do učení. Přestěhovala jsem bloky, knížky i nezbytné rádio na balkón a natřela jsem se opalovacím krémem. Brácha je už od zimy na stáži ve Švýcarsku a tak mám celé patro pro sebe. Biflovala jsem se až do oběda, ale občas to chtělo zalézt v koupelně pod sprchu, protože jsem se z matiky a ze sluníčka přehřívala.

Na jídlo jsem si natáhla jen kalhotky a tričko, přišla jsem dolů celá mokrá, urousaná a tak na mě maminka vrhla divoký pohled. Bouřku si ale rozmyslela. Je to snad jediná výhoda maturity, jsou teď ke mně všichni trochu shovívavější.

Odpoledne proběhlo úplně stejně, v obležení knížek a papírů. Jen slunce pálilo mnohem posedleji a na terasu se musel vejít i velký slunečník. A k večeru přijel táta z ryb. S kolegou z práce a dokonce i s úlovkem. Vypadalo to na první letošní grilovací párty a tak jsem se honem oblekla a sešourala se dolů.

Chvíli jsem pomáhala mamince zalévat a opečovávat záhony, ale dřevěné uhlí už žhnulo, všechno vonělo a šlo se večeřet. Ryby byly báječné a chlapi se skutečně vytáhli. Popíjelo se bílé víno, vypadalo to na celovečerní seanci, ale včas jsem se vymluvila a vyběhla do svého pokoje.

Mrskla jsem sebou na postel a zavřela oči. Byla jsem malátná a chuť na učení chyběla. Když je někomu osmnáct, potřebuje úplně jiné věci než fyzikální poučky a matematické vzorce. Dotyky, polibky a taky určitě nějakou vášeň. Nedokázala jsem s tím nic dělat. Prostě jsem se musela ze všech sil probrat, sednout si ještě na hodinku ke stolu a aspoň mechanicky vypisovat poznámky.

Až když se úplně setmělo, vletěla jsem do koupelny a potom honem k otevřenému oknu. Stála jsem tam nedočkavě v lehounké noční košilce, ale tajemný dům neprozrazoval nic neobvyklého. Občas se někde rozsvítilo, zhaslo, nebo přeběhl stín přes záclonu. Nakonec se objevilo i mihotavé světlo televizní obrazovky.

Sundala jsem ze stěny Bedřicha, uložila ho něžně do postele a zoufale ho objala.

Neděle byla skoro stejná, až na to, že byl doma i táta. Vzpomněla jsem si na jeho perfektní triedr, vzácný a drahý vánoční dárek, který s sebou nosíme na všechny výlety, a hledala jsem nenápadnou záminku.

Optické výzkumy se moc nehodily, i když jsem tak potrhlá, že maturuju jako jediná holka z fyziky a napadli mě tedy ptáci v zahradě, když už mě každé ráno budí. Trochu sice hrozilo, že mu bude můj vydatný zájem o přírodu imponovat a neodpustí si přednášku z ornitologie, ale šla jsem do toho.

Neptal se vůbec na nic a dalekohled byl můj. Přes den jsem ho párkrát z okna namířila do protější zahrady a prohlížela dům. Francouzské dveře na terasu byly dokořán, byl vidět světlý koberec, část nějakého křesla a stolku, ale zbytek pokoje zůstal utopen ve stínu a nikdo se tam neprocházel.

Až odpoledne jsem Irenu konečně spatřila. Skoro jsem se lekla, když najednou vyklouzla ze dveří. Po několika krocích sice zmizela za tujemi, kde se asi skrýval bazén, ale srdce mi bušilo ještě dlouho. Ve žlutých bikinách vypadala trochu jako sexbomba, ale zahlédla jsem jí jen krátce a možná mě oslnilo jen přetékající poprsí a hříva kudrnatých, hnědých vlasů.

Než se setmělo, zahlédla jsem jí na terase ještě párkrát. Samotnou. Všude byl klid a dům zůstal smutný a temný.

Poslední týden ve škole byla ulejvárna, pro toho kdo měl známky v pohodě a neprolézal na poslední chvíli řídkým sítem. Něco se uklízelo, sepisovalo a do muzea taky skoro nikdo nepřišel. Všichni nás litovali, zasvěceně radili jak to psychicky zvládat a doma jsem byla pravidelně už na oběd. Litovala jsem se taky, ale zdolávala jsem to všechno jen hrubou silou, otrockým šprtáním.

Samozřejmě kromě úterka, to je vždycky volejbal. Docela oblíbená záležitost, ale kupodivu se mi tam tentokrát moc nechtělo. Asi jsem věděla proč.

Trenér je férovej chlap, naprosto ho milujeme, ale občas mu ujedou nervy. Dvakrát za sebou jsem selhala na síti a už z toho byl pokřik. Hezky přede všemi. Jak to poslední dobou flákám, že jsem dvakrát chyběla a že určitě netrénuju výskoky, jak jsem slíbila.

Bylo toho příliš a měla jsem co dělat, abych se aspoň zvenku udržela v klidu. Holky se mě nezastaly a Aneta, naše kapitánka mi ještě v pauze vyčinila, že jsem děsnej měkejš a nechám si všechno líbit.

Po tréninku se to sice trochu napravilo, zavolal si mě a omlouval se, že na mě řval přede všemi. V sobotu nás čeká těžký soupeř a sem tam prý to naše umění není ke koukání. Povídali jsme si chvíli, bylo to už lepší, ale stejně jsem se vracela domů rozladěná. A to mě ještě čekala pěkná dávka učení.

Naštěstí večer zavolal Pavel. Bydlí na koleji, mobil nemá a je složité ho sehnat. Musí se ozývat sám a dost dlouho to už neudělal. I teď to vypadalo, že má spoustu starostí a povinností a že už na něj zlověstně doléhají zkoušky. Naštěstí v kuchyni nikdo nebyl a tak jsem mohla do telefonu rozehrát dokonalou sváděcí kampaň. Nakonec jsem ho postavila před hotovou věc a rande jsme naplánovali na pozítří. Půjdeme si někam sednout a pak se uvidí.

Čtvrtka jsem se stěží dočkala a půlku odpoledne jsem strávila v koupelně. Na mamince bylo vidět, že mi to přeje, ale táta si určitě zase něco myslel o nočním rejdění a dával to trochu znát. Pořád si ještě nezvykl, že už mi bylo osmnáct. Proklouzla jsem ven v šedé minisukni, stříbřité, krásně zdobené lambádě, vzácném narozeninovém dárku a v stříbrných páskových střevíčkách.

Byl teplý večer a ve stylovém podniku s krbem na přípravu ohnivých lahůdek nesnesitelné horko a těžký kouř. Zábava ale celkem ušla, protože tu sedělo plno študáků a byla legrace. Dali jsme si grilovanou klobásu, která je levnější než maso a snad jako jediná jsem k tomu popíjela víno.

Povídali jsme všichni dokola, ale Pavel si mě hleděl. Několikrát jsme se políbili a hezky dlouho mne objímal kolem ramen. Nenápadně jsem mu pod stolem zarývala prsty do nohy, abych dala aspoň trochu najevo, jak jsem s ním ráda a jak po něm moc toužím.

Konečně jsme zaplatili, rozloučili se s burácejícím osazenstvem a vyšli na čerstvý vzduch. Držel si mě krásně kolem boků a šli jsme nahoru na Hrad a na Petřín. Povídali jsme o všem možném, ale nechtěla jsem vyzvídat, kam jdeme. Kdykoliv jsem zvolnila krok, objal mě a opojně jsme se líbali. Uzrával ve mně dojem, že skončíme na koleji. Možná jenom chudák neví, jak mi to má tak najednou říct. Už jednou jsem se tam propašovala, ale to bylo o víkendu a byli jsme z toho tak nervózní, že jsme se k ničemu ani moc nedostali.

Když jsme procházeli nádvořím se vznešenými barokními stavbami, objevila se před námi najednou cedule "PEKLO". Černá, starodávná písmena se sugestivní šipkou, směřující kamsi do klášterní zahrady. Podívali jsme se na sebe a hned jsme se tam vydali. Něco tak neobvyklého a zajímavého se přece musí prozkoumat.

K pískovcové skále byl přilepený titěrný domeček bez oken a dovnitř vedly bytelné, tajemné dveře. Pavel vzal statečně za kliku a vešli jsme do malé předsíňky. Byly tu jen schody, padající hluboko do útrob skály. A nikde nikdo. Jen svícemi osvětlené schodiště, potažené těžkým, rudým kobercem, lákající k odvážné výpravě. Třeba jsou to opravdu čáry a kouzla. Dýchali jsme zvláštní, vlhkostí a stísněností prosycený vzduch, který sem ale nějak patřil a který umocňoval rozechvělý dojem z nezvyklého prostředí.

Konečně jsme byli dole. Začínala tu klenutá, kamenná chodba se stolky a svícny po obou stranách. Byli jsme v luxusní restauraci. Sedělo tu jen pár hostů a docela bych věřila, že by se mi v takovém honosném podniku líbilo taky. Ráda bych byla náročným zákazníkem, kdyby to někdy šlo.

"Večeře tu bude stát aspoň tisícovku a pivo stovku," zašeptal mi Pavel nějak naléhavě, když jsem se vydala kousek dál, kde se chodba větvila do dalších prostorů a zákoutí.

Držel se spíš zpátky, nervózně se rozhlížel, asi jestli ho kvůli džínám a tričku nevyvedou a když se najednou zjevil číšník v dokonale vypasované černé vestičce, se šlehajícími plameny na prsou, rychle se otočil. Pohledný mladý čert se k nám kvapem blížil, trochu jsem mu vlezla do cesty a tak lapil jen mě.

"Dobrý večer, čím dámě posloužím? Večeři, víno, stolek v jeskyni nebo tady?" spustil s perfektně nacvičenou úslužností.

"Jsme tu poprvé, chtěli jsme se jen rozhlédnout, než přijdeme na večeři," zahrála jsem to s blahosklonným úsměvem, který se samozřejmě moc nepovedl.

Čekala jsem, že nás jinou natrénovanou zdvořilostí vyrazí ven, ale přidal další úklonu a lákavou nabídku, že nám to tu rád ukáže. Důstojně jsem kývla, mrkla potajmu na zdrceného Pavla, aby se k nám připojil, ale nic s ním nebylo a nenápadně odcouval až pod schody.

Musela jsem na obhlídku sama a bylo to skvělé. Podzemní jezírko s křišťálově čistou vodou a nádhernými pískovcovými reliéfy nad hladinou i jeskyně, do které se vešel bar s tanečním parketem a efektním barevným osvětlením. Dostala jsem vizitku s telefonními čísly a odmítla pozvání na protekční sklenku koňaku.

Když jsme stoupali nahoru, pokukovala jsem opatrně po Pavlovi, jestli nežárlí. Bohužel se zdálo, že je jen trošinku naštvaný, malinko smutný a hlavně hodně rád, že už jsme venku.

Šli jsme chvíli potichu, drželi jsme se za ruce a okolo už byly jen stromy a keře. Zpomalila jsem a objali jsme se. Lehounce jsem se tiskla, cítila jsem zvědavé ruce a začínaly mi slábnout nohy.

"Dostaneme se na kolej?" zašeptala jsem mezi polibky a přimáčkla se trochu víc, aby poznal, jak by to bylo krásné.

Zarazil se a musela jsem pochopit hned několik důvodů, proč to tentokrát nejde. Zněly sice logicky, ale stejně mi to připadalo skoro jako výmluva. Asi to bylo tím velkým zklamáním. Musela jsem zoufale bojovat, aby to nepoznal.

"To nevadí, je teplo a můžeme zůstat venku," dostala jsem nakonec náhradní nápad.

Snad podvědomě nás to táhlo do nejstinnějších míst. Chtěli jsme být spolu a blízko. Ruce si našly úkryt v zadních kapsách jeho kalhot a nějak se jim tam zalíbilo. Cítila jsem pevné svaly a i pod břichem tlačilo něco tuhého, co tam nedávno nebylo. Když se mi z toho zatočila hlava závratí, sevřel jí jemně do dlaní. Byly silné, něžné a ztrácela jsem se pod jejich dotykem. Chtěla jsem podléhat, vzdávat se a být jeho.

Nebylo ale kam se uchýlit, kam klesnout. Byli jsme za keři, kde nerostla ani tráva a do černé špíny a starého listí bych nehodila ani kabelku. Bílé košíčky podprsenky asi zářily do šera, protože Pavel neodolal pokušení a roztouženě mě dobýval. Bylo to nádherné. Sladká slůvka vyznání, horké polibky. Zatoužila jsem po něm taky a stáhla mu tričko. Vzpínala jsem se, aby měl dost místa na vzrušování nahých ňader, vůbec jsem netušila, kdy mě rozepnul, dostávala jsem chuť na spousty dalších potěšení, ale taky jsem si připadala jako věšák. Bylo jasné, že musíme někam jinam.

Musel mě zase zapnout, obléct si tričko a vrátili jsme se na cestu. Drželi jsme se kolem boků a tak se šlo dál pomalu. Stejně jsme nevěděli, kam jdeme. Už nás nelákala tmavá zákoutí a spíš to chtělo nějaký nápad. Toulaly se tu i další páry, které na tom byly možná stejně, a začínala jsem si málem zoufat.

Byli jsme na vrcholu kopce, na rušném místě, ale najednou ve mně zazářila jiskřička naděje, když jsem mezi stromy zahlédla obrys dělostřelecké bašty. Hladová zeď jich má víc a z té horní je dnes vyhlídkové místo, jakási rozhledna. Kdysi jsem tam byla, snad jako dítě s našima. Tam kdybychom se dokázali dostat...

Prošli jsme honem do sousední zahrady a netrpělivě vyběhli po příkrém schodišti. Našli jsme ale jen zklamání. Staré, uzamčené dveře. Pevné a odolné. Obešli jsme věž ještě jednou, ale stěny byly vysoké a skulinka žádná. Naděje se vytratila, vydali jsme se dál, ale pak se Pavel se najednou zastavil a zadíval se zpátky. Uviděla jsem to taky, nahoře ve stráni stálo u zdi lešení. Bylo mi jasné, že je to jen na mně. Stiskla jsem mu pevně ruku a políbila ho na tvář. Lezení mi nikdy nedělalo problémy a dobrodružství už teprve ne.

Zblízka to vypadalo mnohem hrozivěji. Našli jsme jen jeden žebřík a museli jsme ho tahat s sebou. Měla jsem strach, že si odřu parádní střevíčky a tak jsem je radši zula, spojila dohromady a stěhovala je v zubech. Pavel se postaral o kabelku a za chvíli jsme už stáli nahoře. Čekala ale ještě nebezpečná cesta po cimbuří a jen tu a tam jsme se mohli přidržet zdi. Raději jsem se nedívala dolů. Letos jsem ještě bosá neběhala, nohy byly rozmazlené a pod chodidly jsem cítila každý kamínek, každou nerovnost. Nebylo to ale nepříjemné, spíš naopak. Připomínalo mi to blížící se léto, volnost a odvážné výpravy.

Při přelézání střílny jsem musela po kolenou, asi z toho budou odřené nohy, ale statečně jsem se spustila Pavlovi do náruče a byli jsme u cíle. Bylo to tu skvělé. Skutečná rozhledna s ochozem a uprostřed kamenný blok s hladkou žulovou deskou. A je odtud vidět pořádná část Prahy, i když dřív to asi bývalo lepší. Stromy už hodně vyrostly. Nikdo nás tady nemůže objevit, odnikud sem není vidět a nikdo se sem za námi už nevyšplhá. Žebřík je nahoře na lešení a jsme tu jako v nedobytném hradě.

Málem jsem si to tu začala zařizovat. Kabelku a střevíce jsem pověsila na zábradlí tmavého schodiště, vedoucího někam dolů, asi k těm zavřeným dveřím. Nejdřív jsem ale vylovila dva bonbóny a tak jsme s Pavlem seděli na kamenném stole, objímali se, cucali karamelku, koukali na město pod námi a pozorovali dramatickou hru měsíce v líně plynoucích oblacích.

Byla jsem trpělivá. Bude to hezké a rozkoš mám ráda. Dlaň krásně hřála, hladila, a když si mě víc přitáhl, položila jsem se mu do klína. Zavírala jsem oči, oplácela dotyky, ale pak jsem mu stáhla tričko a zaútočila na štíhlé tělo i polibky. Když jsem vytáhla taky zoubky, lapil mě do náruče. Tisknul mě a svíral a byla jsem bezmocná, jako ve spárech dravce. Strašně moc jsem chtěla podlehnout smějícímu se obličeji, silným pažím a mužnému tělu. Věděla jsem, že mě chce, i když jsem nevnímala všechna slova, kterými to říkal.

Klekla jsem si před něj na paty a nechala se svlékat. Nepospíchal. Hladil a zahříval v dlaních každou část, kterou odkryl a nádherně si hrál. Vlahý noční vzduch nestačil chladit rozpálené tělo a ňadra se začala napínat. Bradavky se vždycky zvrásní, ještě víc vystoupí a svědí, aby daly najevo, jak moc potřebují olíznout. Samozřejmě to pochopil. Sténala jsem, zároveň ho objímala, pobízela k ještě většímu mučení a trpěla jsem pod náporem nezvladatelné rozkoše.

Tam, kde se spojují stehna, žije už dlouho tajemná, nezkrocená šelma. Když se občas probudí, bývá hladová a ovládá všechny mé touhy. Cítila jsem, že budu potřebovat víc.

Přinutila jsem se k ústupu a stáhla Pavla taky do ochozu. Stáli jsme proti sobě a koukali se do očí. Políbila jsem ho na ústa a pomalounku hladila svalnaté paže, nahé tělo, dokud se prsty nedotkly opasku. Klesala jsem taky. Tiskla jsem se na hruď s jemnými chloupky, jazykem jsem krátce ochutnala měkkou, malou bradavku a potom už mou pusu okouzlilo pevné břicho, zázračná kombinace síly a hebkosti.

Klekla jsem si na kamennou podlahu a tenká látka slipů se už napínala nad něčím tuhým. Zdálo se, že se to pohybuje a uhýbá pod dotyky rtů. Opatrně jsem odtáhla gumu a prohlížela si ten zázrak zblízka. I v šeru se hladký povrch hlavičky lesknul a omámil mě smyslný pach vzrušení. Slipy byly okamžitě dole a rychle jsem se zmocnila celé špičky. Byla trochu hořká, možná i slaná, tu zvláštní chuť jsem si pamatovala, ale hlavně to neuvěřitelně rozčilovalo a dráždilo. Cumlala jsem ten úžasný bonbónek a objížděla ho láskyplně jazykem. Byl senzačně pevný, jak je potřeba, ale zároveň taky jemně měkounký, aby neublížil.

Zachvění stehen mě trochu probudilo. Pavel hlasitě dýchal a malinko sténal. Povzbuzovalo to, ale i varovalo. Nejsem moc zkušená a určitě bych teď nerada něco zkazila. Už jednou se to stalo a nerada na to vzpomínám. Jarda to pak tenkrát vzdal úplně a celou noc jsem probrečela. Bylo to vlastně loni v létě, to jsem teprve s milováním začínala.

Postavila jsem se zase a přitiskli jsme se k sobě. Potřebovala jsem ho pořád cítit. Krásně to tlačilo, až se mi z toho točila hlava. Vzdychala jsem mezi polibky, žadonila a konejšil mě dlaněmi a vzrušoval slůvky, která slibovala rozkoš. Položila jsem mu ale ukazováček na rty.

"Ještě musíme něco udělat..."

Sesbírala jsem šaty, pověsila je na zábradlí a otevřela jsem kabelku do měsíčních paprsků. Někde tam mám schovanou tajnou škatulku... Pavel se ale přitočil a natáhl ruku po své peněžence. Dáváme jí teď radši dovnitř, jednou jsem mu jí při mazlení málem vytrousila z kapsy. Vytáhl z ní plochou krabičku a odměnila jsem ho úsměvem. Je fajn, že na mě myslí. Ne že bych měla z prezervativu radost, je to nutné zlo. Můj milenec by teď vypadal jako bůh lásky, kdyby na něm ta gumička tak nesvítila. A kamenný blok je skoro jako oltář. Bude to oběť, položit se na studený mramor.

Zbývala jenom sukénka. Otočila jsem se k měsíci a pomalu uvolnila zapínání. Koukala jsem rozrušeně do jeho chladné tváře. Zítra nebo pozítří asi bude úplněk. Sukně pomalu klesala a pustila jsem jí, až když jsem ucítila Pavlovy ruce. Odvážně jsem si lehla na chladnou desku. Krásně to pálilo a nedokázala jsem ležet v klidu. Převalovala jsem se, nabízela a chvěla se, když si klekl mezi nohy.

"Žuži, jsi tak krásná. Jsi moje skvělá milenka," špitl a honem jsem zavírala oči.

Byl už tak blízko.

Pronikal do mě. Už jsem skoro zapomněla, jaké to je..., skvělé. Byl nádherný a opatrný. Naříkala jsem štěstím a bylo mi fuk, že to musí být slyšet pěkně daleko. Byl na konci, sklonil se a objali jsme se rukama i nohama, abychom vychutnali vzrušující spojení a užasnou blízkost.

Když jsem roztáhla kolena a opřela chodidla, začal se pomalu pohybovat. Kroutila jsem se a sténala pod vzrušujícím přívalem. Zrychloval se a sílil. Přejela jsem dlaní po poskakujících ňadrech a byl tam hned i on. Natáhla jsem ruku až pod zadeček, abych polapila to, co nás spojovalo. Bylo to tam mokré a horké.

Vznášela jsem se bezmocně na vlnách rozkoše. Bouřily a duněly, příboj mě ohlušoval. Skoro jsem na to nebyla připravená. Stačilo by, kdyby mě teď chvíli jen kolébaly, konejšily a hladily. Marně jsem se pokoušela nastavit náporu síly, otevřít se jinak, něco změnit. Patřila jsem Pavlovi a dobře to věděl. Sledovala jsem jeho vzrušení, hlasitý, přerývaný dech. Byl krásný a líbil se mi. Byla jsem šťastná a zamilovaná. Podléhala jsem a zavírala oči. Bouře mě vyvrhávala na vrchol, ale najednou utichla.

Leželi jsme v objetí, krásně spojeni. Měkce a něžně. I potom jsme se tulili a pozorovali měsíc. Líbala jsem svého milence všude, i v klíně. Kondom byl potupně svržen z věže dolů a tak jsem to zase zkusila. Pečlivě jsem ho očistila a osušila. Připadala jsem si hrozně neslušná, ale o to víc to vzrušovalo.

Bylo to teď asi hanebné, ale vzpomněla jsem si na bráchovu pornokazetu. Kradla jsem mu jí loni tak dlouho, dokud jsem se tajně nepoučila o všech mistrovských fíglech. Byla tam i ženská, která to dělala až do úplného konce. To by po mě Pavel chtít nemohl, ale kdyby byl čas a klid... Třeba bych se ráda vzdělávala. Možná je to v pohodě, nebo je to dokonce skvělé, ale když se to probíralo ve škole, na záchodě, spousta holek to krutě odsuzovala. Nejspíš si jen hrály na puritánky, kdoví.

Další slastné a napínavé dobrodružství asi začínalo, báječný nástroj se zase napínal... a do pusy se už nevešel. Ustupovala jsem a taky pod malíčkem jsem ucítila pohyb. Všechno krásně žilo, takový nádherný zázrak. Úplně jsem se roztřásla rozčílením. Kdyby se mě teď trochu šikovně dotknul, do minutky bych zkolabovala.

Možná jsem něco udělala špatně, Pavel se najednou vyvinul a přitiskl mě pod sebe.

"Žuži, miláčku, šíleně tě chci," šeptl vzrušeně a líbal mě do vlasů.

Zahlédla jsem krabičku, a když si za mě kleknul a přitáhnul si zadeček do klína, honem jsem to pochopila a opřela si bradu o ruce. Takhle nějak vypadá nejnecudnější žába.

Vnikl do mě snadno a skoro najednou. Prohýbala jsem se a kroutila. Bylo to nové, skoro lepší a líbila se mi větší volnost. Přidržoval mě jen za boky, malinko mě rozhoupával a cítila jsem, jak se ve mně rozhořívá vzrušení. Někde uvnitř bříška se zažehl plamínek, stehna se už zachvívala žárem a všechno se to krásně šířilo do celého těla.

Sténala jsem, povzbuzovala ho, ale taky jsem ho chtěla objímat a podělit se s ním o rozkoš. Byl ale daleko a tak se dlaň musela spokojit s ňadry, tancujícími na mramorové desce a pak jsem ucítila prst i na svém kouzelném zrníčku. Sklouzl tam dolů úplně sám. Potajmu jsem si pomáhala, houpala se v přílivu extáze, ale touha po Pavlovi byla nesnesitelná. Mohla bych se ho aspoň dotknout, když už jsem tak blízko. Stačilo by natáhnout ruku ještě trochu dál...

Ucítila jsem ho, stiskla a děsně mě to vzrušilo. Zbývala mi snad jen malinká chvilička.

Pavel ale najednou zpomalil a zasténal. Honem jsem ucukla, ale už bylo asi pozdě. Zastavil se, bojoval. Rozjel se trhaně, potom rychle a už to bylo. Vnímala jsem senzační pulsování, prožívala jsem to s ním a taky mě napadlo, jaké by to bylo, kdyby to bylo úplně doopravdy.

Naklonil se ke mně, objal mě a šeptal jenom moje jméno. Roztřáslo mě to štěstím a uspokojením. Jsem jeho milenka a líbí se mu to. Nějak ani nevadí, že jsem nedošla na vrchol.

Moje vzrušení opadávalo pomaleji. Odpočívala jsem, tak jak mě opustil a chvilinku jsem dokonce bojovala s pokušením, udělat si to sama. Před Pavlem bych to ale stejně nesvedla, hrozně bych se styděla a taky by to nebylo fér. Ležel přitulený vedle mě, vyčerpaný, se zavřenýma očima.

Kolena pomalu začínala tlačit, žula nepříjemně studila a noční vzduch mne roztřásl zimou. Neměla jsem sílu se zvednout a prsty zamyšleně hladily kamenný oltář. V hladkém povrchu byly nějaké nápisy, probudila se zvědavost a nakonec jsem se dovtípila. Byly to směry k různým koutům světa. Vždycky jsem se chtěla dostat někam daleko a třeba je to nějaká tajemná symbolika. Líbilo by se mi to. Domažlice, Cheb, nad tím Londýn, Paříž a úplně na kraji Mexiko, New York...

Měsíc zašel za mrak a okamžitě se mi zdálo, že se ještě víc ochladilo. Přitiskla jsem se k Pavlovi a všimla jsem si, že má na zápěstí hodinky. Stiskla jsem tlačítko, displej zazářil a polekal nás. Bylo už skoro půl dvanácté. Slezli jsme do ochozu a rychle se oblékli. Teprve pak jsme se objali a políbili.

"Pájo, bylo to hezký, asi tě moc miluju. Chtěla bych být s tebou pořád," šeptla jsem mu do ucha a pak jsem se ještě přivinula. "Hlavně v posteli, víš."

Chtěla jsem toho říkat mnohem víc a spousty věcí najednou, ale nešlo to. Musela jsem stihnout poslední metro.

Znovu krkolomná stezka po cimbuří a boty v zubech, prkna a žebřík plný zaschlé malty. Konečně jsme byli na cestě, drželi se za ruce a pádili jako o závod dolů, spícím parkem. V ulicích se už muselo pomaleji a vyděsily mě špinavé nohy. Černé otisky od zetlelého listí, stopy po vápně z lešení a odřené šmouhy až na stehnech asi o mých ctnostech moc nesvědčily.

Bylo to ale fuk. Na nástupišti jsem se pověsila Pavlovi kolem krku a zkoušela jsem ty nejvášnivější polibky. Jen ať všichni vidí, že se máme rádi, že se milujeme a že jsme se právě milovali.

Přijížděl možná poslední vlak a na loučení skoro nebyl čas.

"Zavolej mi co nejdřív!" vylovila jsem na poslední chvíli z kabelky peněženku.

Ještě že jsem si vzpomněla.

Ve vagóně skoro nikdo nebyl. Vybrala jsem si prázdný kout, ale samozřejmě jsem hned v příští stanici dostala návštěvu. Tři opravdové, důstojné dámy. Zasedly rovnou proti mně a vypadalo to na cestu z divadla nebo z koncertu. Možná maminka, tetička a dceruška, asi tak v mých letech. Litovala jsem jí. Tři dokonalé, tmavé róby až na paty, pelerína proti nočnímu chladu, černé rukavičky a směsice těžkých parfémů.

Také tři smutné a unylé obličeje, šest očí opovržlivě upřených na mé nahé, špinavé nohy. Stáhla jsem lambádu cudně na břicho, důkladně překřížila stehna a trochu víc se schoulila.

Vzpomněla jsem si, že mám v kabelce záchrannou pilulku. Bylo by dobré mít úplnou jistotu. Říká se přece, že stačí trocha neopatrnosti... Je to prý pěkný dryák, hormonální koktejl a bomba, ale jsem ráda, že mi jí kámoška pokoutně obstarala. Spíš by to ale chtělo konečně gyndu a normální antikoncepci, abych měla klid.

Autobus jsem stihla a na našem kopci jsem byla za půl hodinky. Nakoukla jsem do ložnice a maminka na mě mávla. Vždycky je ráda, když se ohlásím.

"Bylo to skvělý," pochlubila jsem se potichounku a honem jsem zase zavřela dveře.

V koupelně jsem si umyla ruce a rychle jsem se svlékla. Šaty to naštěstí všechno přežily a tělíčko se dá lehce do pořádku. Sedla jsem si na vanu, pustila se do toho sprchou a tekutým mýdlem a za chvíli jsem se přistihla, že zároveň propírám dnešní dojmy.

Rozhodně se mi večer líbil a předčil očekávání. Minule jsme skončili v hospodě a cucala jsem černé pivo. S Pavlem jsem se milovala už počtvrté, vlastně možná potřetí, podle toho jak se to bere. A je mým druhým klukem, to se dá spočítat přesně. Druhým, s kterým to je doopravdy. Je to někdy dost složité, se sestřenicí a kamarádem od sousedů jsme jednou u babičky došli ještě dál, ale to nám bylo asi tak jedenáct a hráli jsme si jen na doktora.

Určitě je Pavel lepší než Jarda, ale s ním to bylo poprvé, v létě, u vody, na voňavém seně a o prázdninách. Moc pěkně se na to vzpomíná. Za chvíli to už bude rok. A předtím? Předtím to byla jen romantika, ale taky docela hezká.

Kluci o mě stáli od pradávna, ale naši mě drželi dost zkrátka. Prašule na nule, večer doma a místo diskošky klavír. Táta moderní věci neuznává, a kdyby mu nevnutili v práci mobil, možná by občas nevěděl kolik je hodin. Je spíš na přírodu a tak jsem to asi trochu zdědila. Dobrodružné výpravy, jeskyně, skály a taky vlastně sport. Kámošky ze školy chodí někdy klevetit do baru i o víkendu, klidně si střihnou hustou technoparty, ale to by u nás neprošlo a dneska mě to už ani neláká. Je to fajn jen v létě, u babičky, když jde celá parta a je zábava.

Sklouzla jsem do vany celá a namířila sprchu od spodu. Šíleně to zalechtalo a dostala jsem se hned zase k sexu. Vlastně mám na sebe vztek, že mi to tak dlouho trvá. Jsem vzrušená, vrchol se přiblíží, ale nedosáhnu na něj. A bylo by to tak nádherné. Když si to dělám sama doma, je to otázka několika minutek. Dneska to mělo s Pavlem velkou šanci, ale asi jsem to svou zvědavostí a nezkušeností zkazila.

Zavřela jsem oči a představovala si, jak by to bylo krásné, kdybych s ním byla v opravdové, velké posteli. Měli bychom dost času a nemuseli se schovávat. Mohlo by být světlo, vlastně by mělo být. Třeba krásný, slunečný den. Klidně bych mu všechno ukázala, taky bych si chtěla hrát, ale hlavně bych si s ním o tom potřebovala povídat. Pak bych se mu třeba odvážila říct, nebo dokonce ukázat, jak se mi to líbí.

Radši jsem toho rychle nechala a přejela proudem vody ramena a obličej. Na vlasy se muselo taky zapomenout.

Do pokoje jsem vběhla ještě vlhká. Natáhla jsem kraťounkou letní košilku a otevřela okno do tmy. Stála jsem u něj jen krátce, potřebovala jsem něco jiného. Oddaného plyšáka Bedřicha jsem vyhnala z postele, odnesla ho na stůl a otočila hlavou ke zdi.

"Dneska ne, jsi ještě moc malej," pošimrala jsem ho mateřsky za uchem.

Zahodila jsem i polštář a natáhla se na břicho. Ruce nedočkavě sklouzly dolů a za pár chvilek jsem už dusila sténání, zahryzávala se do matrace a podléhala extázi, kterou jsem tak moc potřebovala.

Kapitola 2 Strasti, slasti

Probudil mě budík a čekal poslední den školy. Poslední zvonění. Ve třídě se hrozně blblo a přestrojovali jsme se do masek a převleků, které se celý týden vymýšlely a připravovaly. Mám docela ráda recesi, ale příčí se mi žebrání, které je podstatou a hlavním důvodem celé té vznešené akce. Moc jsem se na takové povyražení netěšila.

Šla jsem za čarodějnici. Nevím už ani kdo to vymyslel, ale nakonec se mi ten nápad zalíbil. Možná i proto, že se dal celkem jednoduše zrealizovat. Zdenka mi přinesla z domova děsně zcuchanou paruku dlouhých černých vlasů a včera jsme do ní ještě zapletly spoustu smetí. Suknice i halena se spíchly ze dvou starých pytlů a doplnil to černý háčkovaný pléd, který se válel u nás na půdě a sloužil asi jako myší hnízdo.

Chtěla jsem se převléknout na záchodě, ale bylo to tam v obležení a holky se vracely s nepořízenou. Tak chytrý nápad měl pochopitelně každý. Nedalo se nic dělat a ukázala jsem se celé třídě ve svůdné krajkové podprsence. Jutovou sukni jsem ale radši přetáhla přes šortky a pak je pracně dobývala dolů. V tango kalhotkách jsem se předvádět nehodlala.

Pytlová róba vedla až na paty, drsně škrábala a tak jsem se procházela, abych si trochu zvykla. Kolem se už začali rodit mušketýři, kat s holomky, dvě bílé paní, děvečka s nůší, prý na ty naše vybrané prachy a plno dalších postav. Pokukovali jsme zvědavě po sobě a byla legrace. Když jsem si ale před Hankou povzdychla, že se pod hustou sukní uvařím, asi jsem si naběhla. Už dlouho si zakládá na svých uměleckých sklonech a možná jí nemine zářivá kariéra módní návrhářky. Zrovna sice vybalovala na lavici líčidla, šití a dva pytlíky drobných užitečností, ale hned ostražitě zvedla hlavu a sjela mě svým kreativním pohledem.

"To se ti jen zdá," ujistila mě s bujným úšklebkem a vrhla se mi k nohám s nůžkami v ruce. "Suknice se musí dodělat. Ježibaba žije v lese a šaty má rozedrané a potrhané. To jsme se přece učili, nebo si to pletu?" mrmlala tak trochu pro sebe a šmikala jako fretka.

Nastřihla a roztrhla, uškubla a prostřihla. Pytel byl najednou o pár deka lehčí a rozhodně vzdušnější. Asi tři odvážné rozparky, roztřepený dolní okraj, pár děr a děsná skoba vpředu na stehně. Tu sepnula ohromným zavíracím špendlíkem a pomocí sady divadelních líčidel vylepšila hábit řadou apartních skvrn. Efekt byl dokonalý, úžasný, ale rozparky začaly přitahovat kluky. Příliš čilý Karel si všimnul nahého boku, kde podle něj měly být logicky kalhotky a tak si tam ještě drze uškubnul. Tak nešťastně, že to byla zase skoba a celé se to otvíralo až na zadek. Padl na to další špendlík, ale moc to nepomohlo.

Zbývalo líčení. Hanka to rozjela jako na běžícím pásu, ale nestíhala. Ruce už měla od barviček upatlané a frontu před sebou. Některá maska byla náročnější, jindy to šlo raz, dva. Přemluvila jsem radši Jarku a tak si přisedla proti mně a rozhrnula mi vlasy.

"Modelku bych na tebe asi namalovala, ale s tímhle bude problém," povzdychla si nešťastně.

Honem jsem si nasadila paruku, aby měla inspiraci a nenechala mě napospas klukům, kterým by to dělalo potěšení. Taky malovali fousy, kníry a nabízeli se a doráželi. Poradila jsem jí, aby si vzala pořádně tlustý špalek, aby mi taky zabarvila zub, a tak se konečně chytla a za chvíli jsme se vystřídaly.

Byla přestrojená za vodnici a měla to skvěle vymyšlené. Do světlých dlouhých vlasů si zapletla zelené stužky a ohromnou mašli. Sako možná patřilo nějakému myslivci, ale teď, ozdobené růžovými pentlemi a fábory by ho asi nepoznal. Bylo otevřené a pod ním se skvěly jednodílné, samozřejmě zelené plavky a taky sukně do půlky stehen. Nohy v brčálových podkolenkách, s pestrými mašličkami vězely v děsně bahnitých a sešlapaných teniskách.

Zvýraznila jsem jí oči, nazelenila obočí, namalovala nádherně velkou červenou pusu a taky růžové tváře. Hnědá a černá líčidla udělala báječné humusové fleky na podkolenkách i na stehnech. Navlékla si k tomu přes rameno khaki chlebník, z kterého koukala otep rákosí a schovaly jsme do něj i tři igeliťáky s vodou. Měly jsme to za sebou. Přehodila jsem přes sebe ještě kšandu s březovým koštětem a pak už jsme postávali s ostatními na chodbě a čekali na opozdilce. Začínala pěkná vřava.

Rámusivý průvod se nejdřív vydal do tříd k bažantům. Totálně jsme rozvrátili vyučování a pár lakomých, odmlouvajících prvňáků zasypali hladkou moukou. Ti nejzpupnější si navíc vykoledovali zalití octem, nebo postříkání ruskou voňavkou, ale to už bylo docela kruté.

Pak už jsme se řadili před školou a táhli na metro a do centra. Tam je nejvíc lidí a největší šance na výdělek. Dělal se horký den.

Nechápu, že si někdo dokáže vzít kasičku, klobouk a jde loudit od lidí peníze. Já bych to nesvedla. Dokonce jsem se styděla, že do takové bandy patřím.

Držely jsme se s Jarkou spolu, trochu stranou od divokého, bubnujícího předvoje a asi jsem se schovávala i sama do sebe. Když jsem jí malovala na nohy skvrny, vzpomněla jsem si na záhadný dům a zkoušela jsem si představit, že se na ni dívám s touhou. Pod sukní byla docela pěkná stehna a v plavkách vynikala i velká prsa. Nic to se mnou naštěstí neudělalo. K ničemu to nelákalo, ale taky to ovšem vůbec neodpuzovalo. Třeba jsem nějaká divná.

Vylezli jsme z metra a propíchla jsem jí špendlíkem první sáček. Skoro jsem jí záviděla to osvěžení, když začala kapat voda z šosu. Teklo to ale po nohou i do těch ohromných, rozšlapaných tenisek a tak se jí asi špatně vykračovalo.

Brouzdali jsme snad hodinu po nejrušnějších ulicích. Kluci někde nakoupili plechovky s pivem a dostali ještě větší náladu a větší sílu k bubnování. Byli jsme středem pozornosti, ale našlo se i dost mrzoutů, co se pohoršeně odvraceli. Možná jen proto, aby nemuseli dát nic do kasičky.

Když jsme chvíli postávali na rohu, motal se za mnou nějaký týpek. Divně pokukoval, a když jsem se na něho najednou otočila, bylo všechno jasné. Mohlo mu být tak čtyřicet a zdálo se, že je trochu nesvůj, když jsem ho přistihla s očima vpitýma do postavičky. Asi hypnotizoval ten zavírací špendlík na zadku a musela jsem ho honem nenápadně zkontrolovat.

Pak ke mně ale přišel s otevřenou peněženkou, vytáhl celou stovku a okamžitě jsem zase hořela hanbou já. Snažila jsem se říkat, že ne, potom že je to moc, ale bylo z toho jen trapné koktání. Schovala jsem bankovku provinile v dlani a odměnila ho aspoň stydlivým úsměvem.

Byla jsem ráda, že se můžu tak ošklivě vydělaných peněz rychle zbavit. Zorka, naše hlavní organizátorka vyjekla nadšením, když uviděla tak velkou bankovku a naštěstí jí nezajímalo, že ten skvělý dar možná není od srdce a že za něj asi může můj mladý, vyšpulený zadeček.

Byli jsme vysmahlí z horka, docela urvaní a houfovali jsme se u vchodu do metra, kde byla nejsilnější klientela a největší efektivita. Výběrčí přepočítávali peníze v klobouku a převládala nálada, rychle to už zabalit. Potíže tu měla Jarka, z které neustále ještě cedila voda a dělala ve vestibulu louže. Kroužila pořád okolo, aby to nebylo moc nápadné, a hledaly jsme spolu nějaký koš, nebo už cokoliv, kam by se dal igeliťák nenápadně vyvrhnout.

Najednou ale nastal v hlavním hloučku poplach a ozvaly se zlostné výkřiky. Tryskem z něj vyrazil nějaký cizí kluk a cpal si hrst bankovek do kapsy. Mne už asi nepovažoval za velké nebezpečí, klidně by mě minul, ale v posledním okamžiku jsem odhodlaně napřáhla pometlo a zastoupila mu cestu.

Šlo to rychle. Snažil se vyhnout, ale prostě to nestihl.

"Krávo pitomá," ulevil si a prudký náraz mě odmrštil stranou a vyrazil koště z ruky.

Ostře změnil směr, řítil se pro změnu na nic netušící Jarku a další kličku už nevybral. Kaluž na hladké podlaze to zpečetila. Uklouzl tak dokonale, že projel vodnici pod nohama a vyjekla údivem, až když mu seděla na břiše.

Poslední sáček v mošničce samozřejmě explodoval a zlodějíček asi nevěděl čí je. Naši machři ho prošacovali, ani se nebránil. Dostal pár šťouchanců a pustili ho. Belhal se schlíple, celý mokrý a pomlácený.

A do nás se pustil akorát poctivý důchodce, který to všechno viděl a nedokázal přenést přes srdce, že jsme pachatele tak závažného zločinu a ještě navíc uzenáče nechali běžet.

Byla jsem s Jarkou středem pozornosti. Zorka přede všemi slíbila, že si na maturitním večírku za odměnu pošmákneme na nějakém extra dortíku nebo zmrzlině, kluci mě uznale poplácávali po zádech i jinde a holky se pořád dokola vyptávaly, jaké to bylo. Pálila mě dlaň odřená od násady, ale horší bylo, že si to odneslo i pravé zápěstí. Bolelo při každém pohybu a tak Jarka vytáhla z chlebníku mokrý kapesník a zavázala mi ho kolem ruky.

Domů jsem dorazila až odpoledne, protože mastná líčidla pouštěla jen ztuha, teplou vodou a mýdlem. Maminka hned našla v lékárničce kostivalovou mastičku a uvázala mi na zápěstí důkladný obklad. Byla zvědavá i na včerejší dojmy z randění, ale moc jsem jí toho neřekla, vlastně jsem ani nemohla. Na chatu se zase nejelo, hlavně asi kvůli mému učení a zítřejšímu volejbalovému zápasu. I z něj jsem měla obavy, nejen kvůli pobolívající ruce.

Čekalo mě jen otravné a nudné biflování. Trvalo poněkud déle, než jsem se do toho dostala, ale pak jsem se zabrala do otázek tak, že jsem si ani nevšimla soumraku. Až na poslední chvíli jsem seběhla do zahrady a trochu trénovala výskoky na smeč. Perfektně se k tomu hodí okap naší garáže, ale žádný význam to asi nemá, kromě konejšení špatného svědomí. Možná je to tak i se šprtáním na maturitu. Zápěstí bolelo a ze soboty jsem měla strach.

Od večeře na mne zbyly párky a tak jsem si je odnesla nahoru do hnízda a tesknila zadumaně u okna. Napadlo mě, že se tam naproti schází o víkendu a dnes je to přesně týden, co jsem je přistihla. Učila jsem se do půlnoci, občas vyhlížela do tmy, ale dům zůstal temný a prázdný.

Ráno nevěstilo nic dobrého. Trochu jsem zaspala, počasí se kabonilo a koneckonců nálada před zápasem nebývá nikdy moc růžová. S přemáháním jsem do sebe cpala sportovní snídani, vločky s jogurtem a k tomu ještě vajíčko s nožičkou párku od včerejška. Pokukovala jsem roztržitě po hodinách, opatrně procvičovala odpočinutou ruku a zjistila jsem, že jsem strašně nervózní. Radši jsem honem zkontrolovala volejbalový vak a vyrazila na autobus.

V poslední době mě zápasy hrozně štvou. Hlavně ty, ve kterých o něco jde. Pohoda je při tréninku, když hrajeme přátelák, nebo prostě něco, co se nikam nepočítá. S holkama si docela rozumíme, hrát umíme, dokážeme se perfektně vyhecovat, držet i trochu po hromadě a máme děsnou radost, když nám to zrovna jde.

Jak se ale vyskytnou opravdové soupeřky, jde to většinou všechno do háje. Bojovná a sportovní nálada je jen póza, ve skutečnosti se nenávidíme a na obou stranách se vymýšlí triky, jak nepřítele znevýhodnit a poškodit. Dalo by se o tom hodně vyprávět, asi by se to dalo i pochopit, ale jsou i horší věci.

A trable jsou i s diváky. Když povzbuzují nebo kritizují, je to v pořádku, ale často si musíme vychutnat i urážky a oplzlosti. Zvlášť od těch, co se nechodí dívat na volejbal, ale na holky. Na mladý masíčko, jak říká naše kapitánka.

Hrálo se na našem hřišti, ale přijela silná sestava. Hráček i fanoušků. A zápas nám moc nešel. Po dvou setech nerozhodně, třetí jsme projely a čtvrtý se plichtil až do 28:26 pro nás. Trenér pobíhal před lavičkou, koučoval, taktizoval s oddechovými časy a my jsme z toho byly tak vytrémované a vyděšené, že jsme se držely jen z posledních sil. V tomhle má s námi pořád trápení. Když je to hodně napínavé a moc na tom záleží, dokážeme se klidně rozklížit a odpadnout.

Ruka bolela jen někdy, při prudším úderu a už jsem si na to zvykla. Horší ale bylo, že jsme přišly o Zdenku. Vyvrátila si prý prsty při smeči, takový nesmysl. Bylo to jinak. Dvě čahounky na druhé straně pracovaly s oblibou spolu, a když byly na síti, byly samé kolize. Jedna úspěšně zablokovala a druhá rychle sekla pěstí do napnutých prstů. Rozhodčí samozřejmě nic neviděl.

Hrála teď s námi Alice a čekal pátý, rozhodující set. Je to jen patnáct bodů. Útočila jsem a naproti jako naschvál skákaly ty dvě. Dala jsem si pozor, trochu jsem zafintila a zpozdila úder, abych se vyhnula blokům. Povedlo se. Popadaly tam, ale i já jsem ucítila náraz do nohou a trochu mě to rozhodilo. Ještě jsem se pořádně prohnula, abych se nedotkla sítě, a automaticky jsem přistávala na všechny čtyři.

Místo antuky mě ale čekala kolena soupeřky. Válela se na zemi a vlítla jsem do toho. Zatmělo se mi před očima a vzpamatovala jsem se, až když mě holky odváděly z kurtu.

Seděla jsem na lavičce, prs v hrsti a snažila se nehýbat. Nastoupila další náhradnice a měla jsem vystaráno. Nebyla to agrese, jen nešťastná náhoda, i když holky, které to viděly zblízka, tvrdily pravý opak. Snažily se polemizovat s rozhodčím, ale vysloužily jsme si akorát napomenutí za nevhodné chování. Stejně jsme za chvíli prohrály.

I za těch pár minut jsem si vyslechla od diváků plno škodolibých posměšků a poznámek o bujných tvarech. Bylo mi nanic a přemýšlela jsem, jestli ten včerejší strach nemohla být nějaká předtucha. Kdoví, jak takové věci vlastně fungují.

Byl už ale úplný konec a přihnaly se rozezlené holky. Litovaly mě, chtěly zkoumat, kde to bolí a shánět doktora. Styděla jsem se, nechtěla jsem se svěřovat s takovou věcí celému houfu a tak jsem odhodlaně lhala, že už je to lepší a že jsem si jen vyrazila dech.

Doma jsem se vyhnula obědu, vypila plno vody a zalezla jsem do pokoje. Hned po zápase jsem si pod sprchou nenápadně přepočítala žebra a našla jsem jen zarudlou, pohmožděnou kůži nad bokem. Pálilo to, ale to je normální. Když se srazíme nebo spadneme, je to kolikrát mnohem horší. Problém byl jen s ňadrem. A pořádný. Stále bolelo, i když na něm nebylo nic podezřelého vidět. Dlouho jsem váhala, ale strach byl silnější. Zkroušeně jsem se šla mamince přiznat a tak si mě hned odvedla do ložnice a musela jsem se jí ukázat.

"Je to tady to pravé, co?" vyděsila mne, když si ňadra vzala do dlaní.

Byla to moje jediná naděje, že když není nic vidět, nic to není. Ukázalo se ale, že je jen víc teplé a tak jsme zatím zkusily mastičku a obklad, jestli se to do večera nezlepší. Ležela jsem rozpačitě v její posteli a nechala se ošetřovat. Bylo to příjemné, kromě hodně nepříjemných, stydlivých pocitů. Některé intimní věci jsou asi dost složité.

Lehce jsem se učila, ale chvíli taky jen poslouchala rádio a zvládla jsem i starou veselohru v televizi. S vystlanou podprsenkou a zavázaným zápěstím jsem si připadala jako válečný veterán. Naši odjeli na návštěvu a tak jsem si večeři odnesla na balkón. Sluníčko se konečně vyhráblo z mraků, vypadalo to na pěkný večer a zlepšovala se mi nálada. Prs už tolik nebolel a bylo skoro jasné, že se na žádné vyšetření jet nemusí.

Když se ale začalo smrákat, probleskla zahradou protějšího domu světla. Hned jsem byla na nohou. Auto nezajíždělo do garáže a zastavilo pod skupinou vysokých stromů. Vypadalo to, že Irena dostala návštěvu.

Bylo to tak. Za pár minut seděla u zahradního stolku na terase blondýnka s vlnitými vlasy a Irena nesla skleničky a víno. Triedr je dokázal nádherně přiblížit. Zdálo se, že se dobře baví, ale žádných nepřístojností jsem se nedočkala. Na opálené hostitelce svítily krátké letní šaty, ale tu druhou zakrýval stůl a všimla jsem si jen tmavé blůzky a možná zajímavého obličeje.

Přijeli naši a musela jsem dolů. Mamka mě hned zatáhla stranou, vyptávala se na zranění a tak jsem si dělala psinu, že žádná nová nemám. Když ale vytáhla z kabelky malý kelímek a došlo mi, že už i naše amatérská léčitelka ze sousední ulice ví, jak jsem se nabořila, žerty mě přešly.

Trpné pocity ale vystřídala zvědavost, když jsme se začaly dobývat pod víčko. Maminka má mastičky v oblibě a tahle jí obzvlášť nadchla. Silná, omamná vůně mi trochu připomínala čínský balzám, který u nás zabírá na ledacos. Usoudily jsme, že bude nejlepší na noc a tak slíbila, že mě večer zabalí do starého ručníku, abych nezmastila postel.

V kuchyni jsem nevydržela sedět. Byla jsem rozčílená, myslela jsem na něco jiného a povídání mi nešlo. A nahoře v pokoji dosáhla nervozita vrcholu. Skoro jsem se neodvažovala přiblížit k oknu, ale pak jsem zhasla lampu, abych se neprozradila a zamířila odhodlaně dalekohled.

U stolku nikdo nebyl, závěsy byly napůl zatažené, ale blondýnka se najednou objevila přímo ve dveřích. Opřela se o rám, se sklenkou v ruce, zasněně hleděla do zahrady a elegantní, štíhlá žena s dlouhými černými vlasy se vynořila hned po ní. Tmavé večerní šaty odhalovaly bílá ramena i paže, ale splývaly až na zem a dokonale ukrývaly zbytek postavy.

Povídaly si, úplně normálně. Zdálo se mi, že se přibližují, byly vidět zřetelněji a pak jsem si všimla, že nad stromy vychází nádherný, velký měsíc. Určitě to byl on, kdo je vylákal ven. I mě ten jeho majestát upoutává a mám dojem, že dokáže působit temnou, magickou silou.

Světlo úplňku ozářilo terasu naplno, změkčilo stíny a mohla jsem rozeznat i výrazy tváří. Byly teď blízko u sebe. Romantika a čarovná kouzla. Ruka té černé zajela do světlých vlasů a jen pomalounku sklouzávala dolů. Něžnost a tajemné šálení.

Rozčíleně jsem sledovala, jak si prsty nekonečně dlouho hrají s knoflíčky a jak úplně samozřejmě a nezadržitelně mizí pod blůzkou. Zamžilo se mi před očima. Představovala jsem si, že tam stojím já. Opřená o dveře, se vzrušeně bušícím srdcem. Koukáme se do očí a pozoruji zaujetí, možná i touhu.

Dotyky nespěchají. Dlaň jen lehce leží na teplé a jemné pokožce. Jen měkce zahřívá a tiskne. Začaly mi slábnout nohy. Dokázala jsem se vžít do senzačního pocitu, který by mě zaplavil, kdyby se mě milenec takhle něžně dotknul. Milenec.

Žasla jsem nad samozřejmostí, s jakou se dají dělat tak nepředstavitelné věci. Položit si ruku, obemknout teplé, hebké ňadro, vnímat tlukot srdce a cítit v dlani tuhnoucí hrot bradavky. A při tom si jen tak povídat. Musela jsem dalekohled pustit, bylo toho příliš.

Přemýšlela jsem, jestli bych se odvážila sáhnout na ženu. Proč. Bylo by to pro zvláštní pocit, mít v dlaních něco něžného, krásného a nedostupného? Nebo by to bylo vzrušení? A vzrušování? Slast, zázračné dotyky a třeba i sladká odplata? Jsem už od přírody hrozně zvědavá a někdy moc odvážná.

Blondýnka dopila svou sklenku a dvě siluety se rozplynuly v ozářené místnosti.

Zklamaně jsem koukala do oken a sledovala každý stín, který přeběhl přes záclony. V setmělém pokojíku teď bylo najednou teskně a smutno. Uvědomila jsem si, že sním a blouzním o šíleném dobrodružství.

S vypětím sil jsem sebrala košilku a dala si dlouhou, studenou sprchu. Moc to nepomohlo, i při sušení jsem marnivě a vzrušeně pokukovala do zrcadla a dívala se na sebe očima někoho jiného. Točila jsem se ze všech stran a vydatně se červenala. Chtělo to honem pryč.

"Máš tu tmu. Měla jsem strach, že už spíš," srazila jsem se přede dveřmi s mamkou.

Spěchala s košíčkem hadříků a s mastičkou. Nějak jsem na ní zapomněla a taky se to teď vůbec nehodilo. Neuměla jsem jí ale vysvětlit, že se o sebe radši postarám sama. Pokusila jsem se sesoukat košilku s ramen, ale musela jsem jí přetáhnout přes hlavu celou. Zdálo se, že jí nahota nepohoršila a možná využila příležitosti, aby si mě prohlédla. Naposledy mě asi viděla loni na nudistické pláži.

Uložili jsme se s Bedřichem na prostěradlo a dívala jsem se zahanbeně do kouta. Mastička příjemně chladila, voněla a opatrné, skoro něžné dotyky byly příjemné, pokud jsem na to nemyslela. Maminka má dobré dvojky a občas se diví, po čem jsem tak narostla. Někdy bych si je s ní ráda vyměnila, ale upřímně řečeno, někdy zas ani za nic na světě.

Z hlubokých úvah mě vyrušilo dráždivé pálení a honem jsem otočila hlavu. Celé ňadro žhnulo, napnulo se a bradavka se vyhrotila. Vystupovala jako tvrdý růžový váleček, jako guma na tužce. To jsem dokázala jen při pořádném vzrušení, nebo taky pod studenou vodou. Když se tak bradavky trénují, senzačně svědí a chtějí mačkat a mnout.

I maminka si toho už všimla a byla zmatená. Druhé dvojčátko si pěkně v klidu sedí, trochu promáčknuté vlastní váhou, s doširoka rozloženým dvorcem. Napadlo nás, že je balzám moc silný, ale rychle se taky vstřebával a nebylo co setřít. Měla by to prý být jen jakási rostlinná esence na regenerační masáže a prokrvení. Všechno špatné se s krví odplaví a předejde se tím zánětům a všemu možnému. Snad žádná léčitelská teorie mi ale nemohla přinést úlevu. Nebyl čas ani na stydlivé pocity a nedalo se nic dělat.

Sevřela jsem bradavku palcem a ukazováčkem, stiskla a příjemná bolest na chvilku zmírnila nesnesitelné svědění a pnutí. Muselo se to i trochu promnout, rozehnat. Omluvně jsem se na maminku šklebila a tak uhýbala očima. Určitě mě osud hbitě vytrestal za všechny hříšné myšlenky. Naštěstí se to nezhoršovalo, palčivé horko se rozlévalo okolo a fakt to připomínalo zahřívací masážní roztok, který jsme měli v gymnastice. Ruce u toho musely ještě chvíli být, ale taky jsem mohla maminku uklidnit.

"Už je to fajn. V Thajsku jsou asi odolnější, ale tady by to zregenerovalo mrtvolu."

Probudila jsem se pozdě, ale dokonale vyspalá a téměř v pořádku. Hned v posteli jsem se otestovala a při snídani jsem potěšila i maminku. Čekalo mě nahoře zase učení, byl krásný den a tak, vlastně ne jen kvůli tomu, jsem se zastavila u otevřeného okna.

Na terase seděly tři ženy a znala jsem je už všechny. Irena měla na sobě krátký župánek, blonďatá jen kalhotky a ta třetí dlouhé tričko bez rukávů. Ani jsem si nebrala triedr. Snídaly, povídaly a evidentně se dobře bavily. Asi si v noci dost dopřávaly, když se probraly až teď, skoro před polednem.

Záviděla jsem jim i bezstarostný život. Musela jsem zasednout k otravným papírům a rozčilovalo mě pištění, kvičení a cákání, jak dováděly u bazénu. Tam naštěstí přes tuje nebylo vidět, ale bylo to asi hustý, protože jsem čirou náhodou zahlédla jednu, jak běží přes terasu. Úplně nahá, jen s ručníkem zamotaným do černých vlasů.

Odpoledne se přihnala bouřka s vichřicí a počasí se zkazilo. Pršelo až do večera a pak skoro tři dny. Seděla jsem doma a šrotila, byl týden na přípravu ke zkouškám. Neměla jsem náladu a jen občas jsem svedla marný vnitřní boj, když mě napadlo trochu se vzepřít, něco podniknout, někam vyrazit. Stejně ale nebylo kam jít. Bylo šedivo, chladno a každou chvíli mrholilo. Taky jsem dostala svou periodu a bolela z toho i hlava.

Párkrát jsme si s holkama ze třídy zavolaly a trochu pokecaly o největších obavách. Aspoň že v tom nejsem sama. Angličtina by mohla být dobrá, matiku a fyziku se snad dokážu naučit a z češtiny mne obchází hrůza. A už dvakrát jsem nechala na koleji vzkaz pro Pavla, připadala jsem si jako stíhačka, ale rošťák se ještě neozval.

Jediným rozptýlením a úletem byl tedy úterní volejbal. I když bylo namoknuto a byly jsme zabahněné až běda, bylo to fajn. Hrály jsme samy proti sobě, ale děsně obětavě a s vervou. Vrhaly jsme se odvážně i do červenohnědé špíny, abychom si dokázaly, že se jen tak nezalekneme.

A přežila jsem to v pohodě. Srazila jsem se jenom s kapitánkou na útočné čáře. Vyrazily jsme prostě obě dvě za úplně ztraceným míčem, pěkně to žuchlo a pak už jsme na sebe na zemi jen udiveně kulily oči. Dostala jsem z toho škytavku a Aneta, která se odřela, ale z takových banalit si nic nedělá, se jen pochechtávala.

"Jsi měkčí než mičuda, z každý strany. Je vždycky štěstí tě potkat, ale radši si příště hlídej pole," sypala ze sebe ošklivé vtípky a holky se samozřejmě prohýbaly smíchy.

I trenér nad námi kroutil pobaveně hlavou, ale mně se takové narážky nelíbily. Měkké tvary mě nějak podvědomě děsí. Anetě se to mluví, když je kost a kůže. Náladu mi to ale nezkazilo. Domů jsem se vrátila odreagovaná, spokojeně unavená a rozhodla jsem se, že začnu cvičit. Aspoň dvakrát denně, před snídaní a před spaním. A budu na sebe tvrdá.

V mém pokojíku je dost místa, koberec je silný, dá se asi dělat ledacos, ale vůbec jsem ráno nevěděla, jak začít. Obligátní dřepy jsem zavrhla, když jsem cítila lýtka a stehna. O svalnaté nohy rozhodně nestojím. Sklapovačky mě uštvaly, ale taky jsem si vzpomněla, že nejsou na posilování břicha, i když z toho pěkně bolí. Udělala jsem s vypětím sil sedm kliků a rozhodla jsem se zkusit gymnastiku. Prostná. Taky to asi byla zvědavost, co ještě svedu.

Něco formovacího na postavu by bylo lepší, ale musela bych se někde poradit. Třeba by stačil šikovný časopis, ale i ve fítku by mě to asi bavilo, kdyby to nestálo fůru prachů.

Ještě jsem něco zvládala a docela to potěšilo. Provaz i roznožka chtěly trochu opatrnosti. Kyčle byly v pořádku, ale svaly a vazy už na hranice svých možností zapomněly. Docela se to ale lepšilo a musela brzdit spíš jen kvůli huňatému koberci, abych se nespálila. I při prvním mostu jsem se málem zbořila, ale když jsem si zvykla, že se při záklonu trochu překulí ňadra a šťouchne to do mě v tom nejhorším okamžiku, bylo to už fajn. Když mi bylo čtrnáct, takové nesnáze nebyly a taky jsem vlastně necvičila nahá.

Teď se mi to ale líbilo jen v kalhotkách. Byla jsem volná a taky nějak sexy. Až moc. Asi jsem ještě nikdy neviděla dospělou gymnastku. Dospělou a vyspělou. To už by asi nebyla gymnastika, ale erotika. Taky toho každá holka v šestnácti honem nechá.

Vyzkoušela jsem ještě stojky a přemety. Jen to, co jde bez rozběhu, ale i tak jsem se třepala strachy, že skončím ve skříni, když něco nevyjde. Ukázalo se, že obavy měla i maminka a musela jsem jí u snídaně uklidnit, že až bude příště zase zemětřesení, nemusí podléhat panice.

Žily jsme tak spolu celé dny. Učila jsem se a malinko pomáhala na zahradě. Trochu nálady dodaly snad jen písničky z rádia. Týden rychle utekl, na víkend se kupodivu vyčasilo a naši mě lákali na chatu. Váhala jsem. Bylo by fajn, dostat se do přírody a změnit trochu rytmus, ta má kupa papírů by se do auta vešla, ale zhlédla jsem se nakonec v lepší představě.

V pátek, hned po obědě jsem vyrazila na elektrofakultu. S Pavlem jsme se tu už jednou sešli, ale bylo to domluvené. I teď se ze dveří hrnula spousta kluků a byl to takový proud, že mě z usilovného prohledávání bolely oči. Usadila jsem se radši na sokl u vchodu, objala nahá kolena a prohlížení se obrátilo. Každý, kdo šel okolo, se zvědavě kouknul, a kdyby to byl Pavel, určitě by se přihlásil. Potíž byla v jen tom, že se hlásili i podnikavci a že se tvořily zájmové hloučky, které překážely v rozhledu. Navíc proudění ustávalo a ustalo.

Odvážila jsem se strčit hlavu do okénka ve vrátnici. Důchodce byl přívětivý, snažil se mi pomoct, ale věděla jsem toho žalostně málo. Znala jsem ročník, ale když se začal vyptávat na obor a specializaci, rychle jsem mu poděkovala za snahu.

Odjela jsem autobusem na kolej. Znám tam blok i číslo pokoje. Přísná vrátná si mě sice podezíravě prohlédla, zapsala, ale pak bez problémů pustila dovnitř. Skoro jsem nechápala, proč to se mnou Pavel takhle nedělá.

Zaklepala jsem na dveře, ale nic. Když jsem zklamaně vzala za kliku, otevřely se a polekala jsem se. Vlastně jsme se lekli oba. Na posteli stál světlovlasý kluk v šortkách a tričku, se sluchátky na uších a přehraboval něco na polici. Vypadalo to, že jsem vrazila jinam.

"Promiň, vlastně ahoj. Nevím jestli jsem tu dobře," lezlo ze mě vyplašeně a ani on na tom nebyl líp.

Dokonce shodil nějaký notes, když se ohlédl ke dveřím.

"Nevíš, kde bych našla Pavla?" vzpamatovala jsem se rychle.

Civěl na mě, ale pak slezl dolů, stáhnul burácející brnění s uší a podal mi ruku.

"Čau, to je bezva že si přišla. Jsem Dan," chytil mě pevně a byl už nějak moc suverénní. "Sedni si třeba tady," postrčil mě k rozestlané posteli.

Nechápala jsem, proč si mám sedat, ale šlo to rychle a nedalo se uvažovat. Aspoň jsem usilovně prohlížela pokoj. Připadal mi sice hodně známý, ale všechny tu asi vypadají stejně. A ten kluk mne kupodivu zná, tak to snad bude v pořádku.

"Vypadáš skvěle," projevil se hodně zálibně a tak jsem se na něj honem podívala.

Usadil se na protější lůžko, bezostyšně si mě prohlížel a snažila jsem se sedět co nejmravněji, i když to na nízké posteli moc nešlo. Opřel si tvář do dlaně a pomalu mě sjížděl, jako bych přišla jen pro jeho pobavení. Na svlékající pohledy jsem už dávno zvyklá, ale tohle bylo hustý. Byla to ohavná drzost.

"A máš pěkný stehna," překvapil mě ještě hůř.

Trhla jsem sebou vzteky, ale patrně ho to potěšilo.

"Umíš je krásně předvádět," dodal spokojeně a vyklonil se do strany, aby toho viděl víc.

Chtělo se mi vyskočit a běžet pryč, ale pak jsem se jen zhnuseně ušklíbla a položila křížem dlaně na kolena.

"Ještě jsi mi neodpověděl," připomněla jsem mu a bylo chvíli ticho.

"Nevím co bys chtěla vědět, zkus se třeba na něco zeptat," uculil se drze v přátelském úsměvu, ale začalo mi to docházet.

Možná ve sluchátkách přeslechl, koho hledám. Stejně jsem z toho ale byla vyplesklá, když netuší, o co jde, proč je tak hnusně oražený?

"Sháním přece Pavla," povzdechla jsem si zoufale a prosebně jsem se na něj zadívala.

"Musíš vystačit se mnou, Pavlík to už včera zalomil," nasadil tragický tón, pokýval hlavou, ale optimisticky to ještě vytočil. "Určitě nebudeš litovat."

"Tak dost," vyskočila jsem. "Řekni mi kde je. Potřebuju ho, vážně."

Zase si mě pobaveně prohlížel a mé rozhořčení ho těšilo.

"Ty budeš asi Zuzana, co? Stíhačka," rozsekl to zprostředka.

Rychle jsem se nadechla a snažila si udělat v hlavě pořádek. Takhle se možná naváží do každý ženský, která mu přijde pod ruku, ale teď se snad už trochu umravní, když mu konečně docvaklo, že patřím jeho kámošovi.

"Takže někam vyrazíme, Zuzanko. Pavel odjel domů a vrátí se v pondělí. Máme dost času. A prý to máš hrozně ráda," vybalil místo toho neslušné návrhy a podivné postřehy.

Bylo mi nanic. Zkusila jsem v duchu počítat, abych nevybuchla zlostí, a znovu jsem si ho prohlížela. Připomínal mi ledního medvěda. Zavalitější tělo, silné nohy, dost chlupaté a asi trochu do "O". Světlé, dlouhé vlasy a jinak celkem milý obličej s malinko zapadlýma očima.

"Máš zvláštní způsoby, ale snažíš se marně," udělala jsem asi další chybu, protože si už nic nezasloužil.

"To se ti jen zdá. Dívka jako cívka, odpor pouze zdánlivý. A zvykneš si, nejsem takový snaživý šprt a vědec, umím se o holku postarat," zavrtal hnusně a musela jsem najednou bojovat s vlhkem v očích.

Koukala jsem honem jinam, ale stejně si toho všimnul a přidal obhroublou útěchu.

"Netušil jsem, že jsi taková bomba. Dáme si dva dny rozkoše a nemusíme nikam chodit."

Vyrazila jsem ke dveřím a jen tak tak jsem se vyhnula napřažené paži. Cítila jsem slzy v očích a v duchu jsem se omlouvala všem ledním medvědům.

Domů jsem dorazila, když naši odjížděli. Mohla jsem je zdržet, naložit své věci a frčet ven. Místo toho jsem jen líbla maminku do okénka a zamávala jim na rozloučenou. Čekal smutný a utrápený víkend. Posekala jsem kus zahrady, zalila záhony a zamkla dům. K večeři jsem si vyndala ovesné vločky, dva jogurty a odtáhla to do své věže.

Slunce se už pomalu klonilo k západu. Postavila jsem Bedřicha k sobě na stůl a dlouho jsem teskně koukala na tmavnoucí oblohu. Míchala jsem si k tomu vločky s jogurtem a skrápěla je slzami.

Vzpamatovala jsem se, až když byla úplná tma. Lampička nad stolem a rádio rozehnaly největší stíny a dokonce jsem vděčně sáhla po příkladech z fyziky. I když jsem se do ní namočila snad jen kvůli Pavlovi. Vypočítala jsem hned tři a vrátilo mi to trochu sebevědomí.

Byl čas na spaní, ale bála jsem se vlastních myšlenek. V posteli mě určitě doženou. Kdybych aspoň věděla, na čem jsem. Chtělo by to Pavla. Ten kluk na koleji byl nesnesitelný, ale snad se dá ještě všechno vysvětlit.

Začala jsem se svlékat na cvičení a uvědomila jsem si, že mám vztek i na sebe. Začnu žít úplně jinak, jen co udělám ty nešťastný zkoušky. Své existenční věci už před sebou sunu dlouho a v poslední době jsem se musela vymlouvat i na maturitu, abych to neměla na stole snad každý den. Hlavně taťka pořád chce nějaké záměry, snahy a cíle.

A mamka dokonce vyjednala v cestovce pod kopcem, že bych tam mohla nastoupit. Byla jsem se tam dívat a klidně by mě vzali. Akorát to musí být otrava, sedět celý den v kanceláři před počítačem a přehrabovat se v papírech a prospektech. I když je venku krásně. Určitě ale vím, že nechci na vysokou a nechci se zatím vdávat.

Našla jsem se schlíplá, zlomená na kraji postele a dokonce jsem si v roztržitosti stáhla i kalhotky. Jak jsem je ale držela zamyšleně na dlani, dostala jsem najednou zvláštní nápad.

Vzala jsem se stolu kalendář, červenou tužku a opřela jsem se o parapet.

Ani mě nepřekvapilo, že je zase vidím. Každý víkend tam jsou. Nechtěla jsem je špehovat, jen jsem si podle stínů ověřila, že je všechno v pořádku.

Otočila jsem list a za čtvrteční maturitu, do prázdného pátečního okénka jsem přidala další nápis. "JDU TAM !!!".

Velkými tiskacími písmeny, v červeném rámečku. Od teďka je to ta nejdůležitější akce, stejně důležitá jako zkoušky.

Cvičila jsem a rozčíleně po sobě pokukovala. Snad si ostudu neudělám. Dlouhé štíhlé nohy, napnuté ve svíčce se líbily i mně. A když jsem je otevřela do provazu, úplně jsem se z divokých představ rozechvěla. Honem jsem si dala bolestivé sklapovačky a skončila jsem zpocená.

Z vany mě vyhnal strach, že v ní usnu, noční košilka nebyla třeba a stočila jsem se pod pokrývkou do klubíčka, abych mohla přivolávat sny.

Ležela jsem zachumlaná v měkkém doupátku, nahé tělo zahřívaly zářivé paprsky a voněla čerstvě pokosená tráva. Někde hrála příjemná hudba a měla jsem po maturitě. Nebyla jsem sama. Něčí ruce mne něžně hladily a nádherně se dotýkaly. Byly všude, kde jsem je potřebovala. Věřila jsem jim, tušila jsem, že to bude nezapomenutelné a skvostné. Připraví nás to o rozum.

Horká, vlhká skulinka přivítala s nadšením první prstík a taky kouzelné zrníčko prosilo o větší pozornost. Ten hnusný kluk měl pravdu, určitě to mám hrozně moc ráda.

Kapitola 3 Zkouška odvahy

Sobotní ráno bylo krásné a měla jsem své tajné plány. Ještě před snídaní jsem jen tak v legínách a tričku vyběhla do ospalých ulic. K Ireně se muselo oklikou, okolo dvou zahrad dolů a úzkou, zakroucenou uličkou zase zpátky. Lehce jsem to našla.

Skrz důkladný plot nebylo vidět, ale kovanými vraty jsem nahlédla dovnitř. Byl to dům, který jsem znala z druhé strany. A v zahradě se sestříhanými trávníky a kvetoucími keři stály pod skupinkou buků dvě auta. Jedno krásné, se zlatou metalízou a druhé malé, červené.

Na zvonku byl nápis "PRIVAT", ale jméno nebylo vůbec důležité. Horší bylo, že jsem se dívala do kamery videotelefonu. Rychle jsem uskočila a bylo jasné, že tudy to nepůjde. Nemůžu se dohadovat od brány. Musím je trochu překvapit, snad bude někde na druhé straně v ohradě díra.

Domů jsem se už vrátila pomalu a uvařila jsem si královskou snídani. Dala jsem si záležet, abych se pohostila. K míchaným vajíčkům jsem osmažila osminky rajčat a kousky párku, do kávy jsem přidala smetanu a opekla jsem si k tomu toustový chléb, který se dal ještě báječně vylepšit tvarohem. A uložila jsem se k tomu do křesla, k malému stolku. Prostě se ve mně probudila dobrá nálada.

Zjistila jsem, že se těším na maturitu. Ne snad úplně na to trápení u zkoušky, ale na to, že už to konečně vypukne. Budu to mít za sebou a budu volná. Konečně budu žít jinak, bezstarostně.

Sluníčko se snažilo vynahradit, co bylo za celý týden dlužné a tak jsem se zase stěhovala s učením na balkón. A jen tak pro pořádek jsem se šla před polednem podívat do pokoje z okna. Všechny tři seděly na terase u snídaně. Samozřejmě, za týden tam možná budu s nimi.

Naše zahrada sousedí s velkým, opuštěným sadem. Asi komusi patří, ale jen na podzim, při sklizni se tam někdo objeví. Rezaté pletivo, ověnčené ostnatým drátem se přelézt nedá, ale když vylezu na starou hrušku, tak tam skočím. Nazpět to už ale nepůjde a na další plot u nového domu není vidět. Bude to děsné dobrodružství a nepředstavitelná šílenost.

Dovádění u bazénu mě rozčilovalo a bojovala jsem s touhou na všechno se vykašlat a vyrazit taky někam k vodě. Vydržela jsem to ale jen se sprchou v koupelně a v neděli taky.

V pondělí ráno jsem musela do školy na zahájení maturit a maminka pečlivě zkontrolovala mé slavnostní oblečení. Černá, čerstvě vyžehlená sukně až ke kolenům, béžová halenka a tmavá, zdobená vestička bez rukávů, která mě zbytečně zdůrazňuje, a nemám jí moc ráda. A navíc punčocháče a černé boty. Čeká mě to i ve čtvrtek, pak už bude pokoj.

Vrátila jsem se až odpoledne, protože jsme ještě na chodbě čekali, až to budou mít první chudáci za sebou. Zářili nakonec štěstím a dojmy nebyly zas tak zlé. A další dny už to bylo jen čekání a nervy. Učila jsem se jenom tak trochu, pro klid a každý večer jsme s holkama žhavily telefon. Zatím vyletěli jen tři.

Úterní volejbal se nevyvedl, jako naschvál přišla bouřka a musely jsme do tělocvičny. Večer ale konečně zavolal Pavel a omlouval se, že musel minule odjet domů. Rodiče mají na Vysočině statek a na všechno už zdaleka nestačí. Celý víkend pomáhal na poli.

Chtěla jsem si postěžovat na jeho kámoše, vyjasnit si spoustu věcí, ale naši seděli hned vedle u večeře a stejně se takové složité věci nedají telefonem vyřešit. Schůzka mohla být až příští týden a tak jsme si jen povídali o škole, zkouškách a maturitě. Bude mi držet všechny palce.

Ve čtvrtek ráno mě přišla vzbudit maminka. Dokonce vypnula budíka a nechala mne spát o chvilku déle. Měla jsem asi teplotu a nemohla jsem to rozhýbat. I nad snídaní jsem seděla polomrtvá strachy a bojovala s každým soustem. Do školy jsem dojela v nějakém deliriu, ale když to všechno začalo, bylo to už fajn. V jednu hodinu jsem byla zpátky. Tři jedničky a dvojka z češtiny. To jsem ani nečekala.

Táta přišel z práce dřív a čekala náramná oslava. Chudák mamka asi dělala chlebíčky a pomazánky celé dopoledne, protože jsem ty dobroty v obýváku nemohla ani spočítat. Mé oblíbené křeslo bylo pokryté dárečky a ve váze se skvěla překrásná kytice orchidejí.

Vytryskly mi slzy štěstí, když jsme se s maminkou objaly, ale potom už vylétla zátka šampaňského. Seděli jsme celé odpoledne a občas jsem vybalila nějaké překvapení. Bylo jich moře a první byly krásné, malé hodinky.

"Takové pro dámy. Do společnosti, ke šperkům a ne na slézání skal," žertovala mamka.

A od ní jsem dostala nádherné šaty. Vůbec jsem nemohla uvěřit, že je šila sama. Byly odvážné, hodně nekonvenční a to nebyl její styl. Vždycky dávala přednost střídmé klasice.

"Inspirovala se tvými pokusy, ukázat pokud možno všechno najednou," smál se táta, když jsem se do nich hned převlékla.

Neměly symetrický střih, ani stejnou délku. Několik druhů látek, několik modrých a fialových odstínů, dostatečně krátké, vzdušné a malinko taky průsvitné. Bezva se budou hodit na odvázané letní party. A už jsem se v nich viděla na maturitním večírku.

Od táty jsem dostala i kolekci malovátek a stínů, ale přiznal se, že to vybrala maminka. Byly tu i náušnice, blahopřání od bráchy ze Švýcarska a stofranková bankovka. Když se blížil soumrak, navlékla jsem se do domácího trička a šortek a šli jsme zalévat. Pěkně jsem se už motala a čekal ještě celý večer.

A když v jednu chvíli vytanula má i budoucnost, taťka se zamyslel.

"Ještě jí nějaký čas uživíme, tak ať má poslední prázdniny," rozřešil to velkoryse a vysloužil si vděčnou pusu.

Dokonce jsem vážně zaváhala, jestli tu svou zkoušku odvahy nevzdám.

Ráno jsem zaspala do devíti, ale vůbec to nevadilo. V klídku jsem cvičila a pak jsem si napustila plnou vanu teplé vody. Slastně jsem se provalovala a nakonec jsem pohodu vylepšila i zkrášlováním tělíčka. Olejíček, kleštičky na nehty a bylo to taky nějakým zvláštním způsobem příjemné a přinášelo to radost.

O mé nejcudnější příslušenství se nejlépe pečuje, když moc cudné není. Depilační krém se dostane až na kraj, pokud je škeblička trochu naběhlá a taky to není vůbec špatné, trochu si s ní pohrát. Chloupky už jsou vidět a musí pryč. Sedla jsem si na vanu a nohu zvedla až do umyvadla. Je to vyzkoušený rituál. Několik porcí žravé mastičky taky do podpaží a musí se to nechat zaschnout.

Bylo dost času na snění a divoké představy, když jsem ležela na zádech před vanou, s rukama pod hlavou a roztaženýma nohama, ale rychle mě ale probudily kroky na schodech. Honem jsem na maminku zavolala, že už přijdu za chvíli dolů. Měla by šok, kdyby mě tu našla takhle rozcapenou. Naštěstí šla jen zalévat pelargónie na balkón.

Den ubíhal rychle, maminka měla dobrou náladu, ale ta má se začala odpoledne zase kabonit. Stejně tak jako počasí, chystalo se nějaké nehezké překvapení, i když předpověď byla celkem dobrá. Když přijel táta z práce, lámal mě, abych jela s nimi taky na chatu, a začala jsem znovu váhat. Tentokrát v tom byl hlavně strach.

"Dva dni si odpočineš v přírodě, kolik týdnů jsi už nebyla pořádně venku," naléhal několikrát, ale jen když nebyla maminka v dohledu.

Pro ni byl můj sobotní maturitní večírek důležitý a nedovedla si představit, že bych se ho mohla vzdát. Pomáhala jsem jim chystat věci, odjeli dost pozdě, ale aspoň jsem neměla čas na složité rozmýšlení.

Stačilo i to, co vzít na sebe. Odvážné string kalhotky, když je nosím i jindy. A dneska chci blbnout a dovádět. Vlastně jsem asi chtěla, teď už se jen třepu rozčílením a obavami. K tomu bílou podprsenku. Moc jich naštěstí nemám a tak zvítězila lehká, sportovní. Stejně musím jít v něčem obyčejném. Polezu přes plot a v eleganci a v parádě stejně nikomu konkurovat nemohu. Připravila jsem si krátkou sukni a modré tričko s příhodným nápisem GAME, napadlo mě, že v tmavém oblečení nebudu tak nápadná, ale pak taky to, že je to vlastně jedno.

V koupelně jsem koukla do zrcadla a taky do nové kazety s malovátkama. Make-up nebude třeba, snad jen linky na očích, řasy a přejet obočí. Není to zrovna moje hobby a jsem navíc nervózní. Strčila jsem do pusy kus čokolády, vyčistila si zuby a váhala jsem i nad kabelkou. Kapesník se vejde za okraj kalhotek, klíč do podprsenky a snad to tu chvíli vydržím. Než jsem poklidila dům, začalo se šeřit. Obloha se zatáhla a soumrak se snášel nějak dřív.

Pod starou hrušku jsem hodila bedýnku, ale i tak jsem měla co dělat, abych se vytáhla do první rozsochy a nezmazala se víc, než bylo nutné. Dolezla jsem nad plot a chtělo to nějaké vhodné místo. Jestli uklouznu, vletím rovnou do ostnatého drátu. Když jsem to vymýšlela, bylo to mnohem jednodušší. Teď nezbylo než přitáhnout sukni do klína a pořádně se odrazit.

Vyšlo to. Nohy v páskových střevíčkách dostaly pěkně zabrat, koleny jsem se zapíchla do trávy, ale byla jsem na druhé straně. Nazpět to tak snadno nepůjde.

Po dlouhé době jsem zase na dobrodružné výpravě. V poslední době je jich čím dál tím míň, ale tahle to určitě vynahradí, jestli to ovšem nebude další blamáž. Na některé zážitky se dost špatně vzpomíná. Kdysi jsem vylezla o prázdninách se dvěma kluky na nádhernou skálu. Lákala nás dlouho a nakonec jsme jí pokořili. Lezli jsme bez lana, jen s odvahou a nadšením a připadali jsme si stateční a dokonalí, když nás obklopil úplně jiný, báječný svět a všechno nám leželo u nohou.

Na to šílené zděšení, když se ukázalo, že se bez pomoci nedostaneme dolů, se nedá zapomenout. Povytáhla jsem klíčky a s obavami jsem se rozběhla dál.

Fakt to byl průšvih. Chatrné pletivo na druhé straně strhli a nový dům měl i nové oplocení. Moderní a dokonalé. Obdélníky ze svislých tyčí mohly být nepřekonatelnou překážkou. Když jsem natáhla ruce, nedosáhla jsem nahoru.

Šla jsem si hledat něco pod nohy, ale byl tu nebývalý pořádek. Žádná hromada harampádí, přepravka na ovoce, prostě nic. A stačil by kus pořádného prkna, možná silnější větev. Obešla jsem bezradně zahradní domek a připadala jsem si jako myš v pasti. Asi tu budu v dešti spát a zítra se dočkám pořádné ostudy, jestli se mi podaří přivolat pomoc. Tenkrát z té báječné skály nás zachraňovali hasiči a smála se nám celá vesnice.

Když jsem pořádně vyskočila, zachytila jsem se na horní trubce. Děsně jsem sice celým tělem nabourala, ale táhla jsem se hned nahoru. Šlo to akorát po bradu, pak už mě síly opustily a musela jsem seskočit. Nejsem holt kluk. Málem jsem přistála do rezatých ostnů starého pletiva, které tu hnilo v trávě, ale vztek mě někdy dokáže nakopnout. Musím tam vylézt napoprvé, jinak se vyčerpám, zeslábnu a můžu to rovnou zabalit. Bolest, špína a nějaké malichernosti musí stranou. Nejsem žádná padavka.

Zula jsem si sandály, prostrčila je na druhou stranu, protřepala paže a znovu jsem se vyšvihla vzhůru. Zase jsem se přitáhla jen trochu a musely pomoct nohy. Zaklínila jsem chodidla a mačkala tyče mezi lýtky. Šíleně to bolelo, ale lezla jsem. Rychle jsem vyzkoušela i další možnosti, jak se zapřít, nadlehčit a konečně jsem zahákla lokty. To nejhorší bylo za mnou. Ještě jsem kňučela utrpením a námahou, když jsem se sunula po tvrdé trubce, hledala protiváhu k těžkému zadku, ale měla jsem vyhráno. Přehodila jsem koleno, zakolísala, ale držela jsem se jako rosnička na větvi.

A dolů už to bylo snadné. Spustit opatrně nohy, vzpírat se, abych mohla nahmatat chodidly tyče a pak se najednou odrazit dozadu. Seděla jsem otřesená ve studené trávě, ale pak jsem rychle zalezla do bot a s tlukoucím srdcem vyrazila na průzkum.

Stačilo obejít pár zakrslých borovic a byla jsem u bazénu. Temně azurová voda neklidně šplouchala, oblouky průhledné střechy byly nahrnuté na opačné straně, u vysokých tují a na sestříhaném trávníku svítilo několik opalovacích lehátek a stůl se slunečníkem.

Vypadalo to, že sem může kdykoliv někdo přijít. Na židli se povalovala osuška a pojízdný servírovací stolek nesl pořádný náklad lahví, skleniček a misek. Na terasu to bylo jen pár schůdků, ale dveře byly zavřené a záclony zatažené. Naštěstí.

Omámeně jsem na to zírala. Přesně tady se to tenkrát stalo. Blondýnka stála ve dveřích a pila víno... Úplně mě ta blízkost vyděsila.

Napadlo mě, že tu možná mají taky nějaké čidlo nebo kameru, s obavami jsem pokukovala i po štěrbině mezi závěsy, ale pak mi došlo, že je to úplně jedno. Jsem u cíle a vlastně v pasti. Jestli mě tu sousedka nachytá, nebo zaklepu na dveře, není až tak velký rozdíl. Horší bude, co bude pak. Co řeknu, jak to objasním. Vůbec jsem netušila, jak se dá taková opovážlivost a drzost ospravedlnit.

Opláchla jsem si trochu ruce, obešla dům a zachvěla jsem se rozčílením. Na písčitém plácku pod rozložitými buky stálo to pěkné, zlaté auto. Nebylo teď v šeru zlaté, ale důležité bylo, že tu bylo. A určitě dorazí i druhá návštěva. Usadila jsem se do vlhké trávy, za velký, krásně kvetoucí keř a rozhodla jsem se na ní počkat. Pak se snad odhodlám.

Přivírala jsem oči a přemýšlela, jak to vlastně všechno začalo. Jen občas mě vyrušilo auto, projíždějící ulicí, ale pak se do toho pustil i puštík, který se usadil někde v hustých větvích stříbrného smrku a děsil mě svým úpěnlivým houkáním. Možná i varoval.

Ulicí se blížilo další auto, ale tentokrát se na sloupku u brány rozblikalo žluté světlo a mříž se dala do pohybu. Světla ostře pronikla tmou, pročísla i mou azalku a napadlo mě, že otevřená vrata jsou teď poslední nadějí.

Promarnila jsem jí, zmizela s kovovým klapnutím dřív, než vůz zastavil na improvizovaném parkovišti. Silné reflektory vystřídala matná stropní lampička a vykreslila siluetu štíhlé ženy s dlouhými, černými vlasy. Rozechvěně jsem sledovala, jak vystupuje, jak se blíží a vůbec jsem si nevšimla, že se potichounku otevřely i dveře za mnou. Temná postava v nich rychle zmizela a zaslechla jsem jen pár tlumených slůvek na uvítanou.

Zase se rozlilo ticho a tma. Honem jsem si vymyslela, že bych měla ještě pár minutek počkat, ale oddalování dramatu bylo kruté. A navíc se znovu začala ozývat ta sova.

Vstala jsem se země, kapesníkem otřela mokrá kolena a automaticky jsem otřepla sukni i triko. A taky jsem vysvobodila klíče. Sbírala jsem odvahu, bylo skoro jasné, že tady už žádný zvonek nebude a musím klepat, nebo...

Všechno se spustilo naráz a vyděsila jsem se. Jasné, halogenové světlo a zevnitř se sem nesl vtíravý zvuk alarmu. Nadráždila jsem nějaké skryté čidlo. Rozsvítilo se i uvnitř, zaslechla jsem šramot a tak jsem si zase uvědomila, že netuším, co budu vysvětlovat a že to bude šílený, nepředstavitelný trapas.

Zvedla jsem hlavu, snažila jsem se najít trochu sebevědomí, ale i to úplně selhávalo. Budu ráda, když dokážu promluvit.

Dveře se otevřely a zjevila se v nich sousedka, samozřejmě v elegantních večerních šatech. A koukala pochopitelně dost udiveně.

"Dobrý večer, jsem Zuzana, támhle odnaproti a...," pokusila jsem se o zdvořilý tón, ale hlas se třásl trémou a taky jsem nevěděla jak dál. "Můžu dovnitř? Musím s vámi mluvit," vzpamatovávala jsem se pracně z těžkého rozčílení.

"Je to důležitý? Mám návštěvu. Jak jsi se sem vlastně dostala?" pustil se do mě nerozhodně, ale taky podezíravě docela příjemný hlas.

Vycítila jsem i obavy smíchané se zvědavosti a malinko mi to pomohlo.

"Je to důležitý," kývla jsem a proklouzla do předsíně, hned jak to trošku naznačila rukou.

Začala jsem si rovnou sundávat sandály a tak pochopila, že by mě měla pozvat ještě dál. Bylo ale znát, že váhá.

"Je to právě kvůli té návštěvě," dodala jsem a zadívala se na ní.

Mohlo jí být něco přes třicet, ale měla svěží a hezký obličej, lemovaný vlnitými, hnědými vlasy. A snažila se zakrýt zmatek a rozrušení.

"Něco se stalo?" pokoušela se vyzvídat, ale když jsem jen zavrtěla hlavou, vzdala to.

Skoro si povzdychla a otočila se zády. Šly jsme krátkou chodbičkou, odněkud jsem zaslechla ženské hlasy a zavedla mě do proskleného salónku. Připomínal zimní zahradu a mohl sloužit i jako malá jídelna. Byl tu i kulatý stůl a několik židlí.

"S tvou maminkou se už dobře znám, tebe jsem jen párkrát zahlédla a prý letos maturuješ," podala mi ruku a pokusila se o úsměv. "Jestli chceš, můžeme si tykat, jsem Irena."

Vděčně jsem kývla a usadily jsme se proti sobě.

"Tak co tě přivádí?" zeptala se a nedokázala zastřít obavy a zvědavost.

Dívaly jsme se na sebe a začaly se mi třást nohy, jako když propadám u tabule. Nevěděla jsem jak to říct, ale taky mi bylo jasné, že to musím vysypat hned, nebo se rozklepu úplně.

"Vím co tady děláte. Viděla jsem to už několikrát..."

Okamžitě ztuhla a zamračila se. Dlouho mě pozorovala a cítila jsem, jak se červenám.

"Takže mě špehuješ," povzdychla si nakonec smutně a zadívala se do země. "Jak dlouho?"

Kroutila jsem jen hlavou a nedokázala jsem nic říct.

"Dobře, co s tím chceš dělat?" ušklíbla se hořce a vůbec nezvedla oči.

Ani mně se to nepodařilo, hrozně jsem se styděla.

"Chtěla... myslela jsem, že by to nějak šlo. Líbilo by se mi to asi taky," vylétlo ze mě najednou a tíha se trochu rozplynula.

Potřebovala jsem toho vysvětlit mnohem víc, chyběla mi slova, ale když jsem konečně vzhlédla, prohlížela si mě zvědavě a skoro pobaveně.

"Bereš to dost divně. Jak můžeš vědět, o co tu jde? Co jsi vůbec viděla? A jak ses sem dostala?" zasypala mě otázkami, které byly výčitkami, rozhořčením a nedalo se na ně odpovědět.

"Neumím si pomoct. Chtěla bych zkusit něco hezkého, vzrušujícího a... erotického. Když to vidím, rozčiluje mě to a musím na to myslet," vydechla jsem zoufale.

"Takže se tu chceš uklidnit," zdálo se, že se trochu ironicky usmála, ale možná to byl jen nepodařený úšklebek.

Dokázala jsem jen odvážně přikývnout a rozčíleně jsem si jí prohlížela. Asi mohla být svůdná. Tmavé, dlouhé šaty žádné křivky nezdůrazňovaly, ale taky nedokázaly zamaskovat mohutné poprsí a kulaté boky. A opálené nohy v dlouhém rozparku byly statné a hezké. Nic mi to ale neříkalo. Zblízka vypadala jako každá jiná ženská. Nedráždila, nevzrušovala.

A vůbec jsem nevěděla, proč tu jsem. Podlehla jsem smyslným představám, erotické podívané a asi nějakému mému podivnému exhibicionismu. Spřádala jsem divoké fantazie a vůbec mi nedošlo, že se tu setkám s normálními lidmi. Bude bezva, když mě odtud rychle vyrazí. Budu mít pokoj.

Viděla jsem, že si mě taky prozkoumává, ale ještě víc jsem znejistěla, když mi položila ruku na koleno.

"Asi to máš ráda. A jsi mladá a zvědavá, fakt pěkná holka, asi trochu na holky," zdálo se, že jen nahlas přemýšlí. "Asi něco chápu, ale ne tu zvrhlost. A taky to nezáleží jen na mně."

Její dlaň pálila a vůbec se neostýchala zajet až pod sukni. Věděla jsem, že mě zkouší, ale nějak to nevadilo. Takových dráždivých dotyků je málo, a kdyby to byl Pavel, rozpoutaly by se běsy a touhy. Teď jsem se jen divně a rozčíleně bála, ale zvláštní, pikantní příchuť zakázaného ovoce se vecpala do nervózních pocitů a probudila i závan něčeho příjemného. Asi bych jí ukázala, že si takhle dokážu hrát, ale ruka zase rychle zmizela.

"Počkej tady, zkusím se za tebe přimluvit," pokusila se o nejistý úsměv a vstala.

Zůstala jsem sama a rychle umlkla i veselá debata někde vedle. S napětím jsem naslouchala a bylo mi všelijak. Cíl mého podivného snažení se rozpadl. Byl to omyl, fata morgana, spletla jsem se. Doufala jsem, že ten trapas brzo skončí.

Vrátila se ale už po chvilce, s úplně pravým, dokonce snad i povzbudivým úsměvem.

"Tak se nám tam pojď ukázat, holky jsou na tebe děsně zvědavý."

Kapitola 4 Spousty zakázaného ovoce

Rozhlížela jsem se po velkém, skvostně zařízeném pokoji. Zlaté stojací lampy, luxusní mramorový krb, několik pohovek, křesel a nízkých stolků. Bosé nohy se bořily do hebkého bílého koberce, zahlédla jsem klavír, ohromný televizor, ale taky dvě mladé dámy, které si mne zvědavě prohlížely.

Seděly spolu na kožené sedačce a ta štíhlá, černovlasá mě zaujala dlouhým, trochu bledým obličejem a rafinovanou elegancí. Volný, hnědočerný svetřík, dráždivá minisukně a síťované punčochy. Jsem jim tu ve svém oblečení asi pro smích. Ta druhá, samozřejmě blondýnka se tvářila hodně pobaveně a taky rozverně. Aspoň něco. Nebýt toho, připadala bych si jako u výslechu. Irena poznala, že mám trému, přitáhla mě k nim a zůstala stát hned vedle.

"Jsem Zuzana a... a omlouvám se," začala jsem se pracně představovat a pokusila jsem se o další krůček.

Nevěděla jsem co říkat, ale ta nadšená a spokojená hned vyskočila a podala mi ruku.

"Já jsem zase Jana. Už to nech, jsi strašně drzá holka, hnusná špiónka, ale hrozně se mi líbíš," ušklíbla se šibalsky a pak ještě přejela prstem po zruinovaném tričku. "Trochu si s tebou pohrajeme, když jsi takový expert na erotiku."

"Ahoj, jmenuji se Pavla," vstala i dlouhovlasá dáma a přinutila se ke zdvořilému úsměvu.

Držela jsem jí ruku déle, asi jsem jí chtěla něco říct, ale nevěděla jsem co. Měla hnědé, klidné oči, ale taky trochu smutné, nebo snad zasněné. Připomínala důstojnou, voskovou figurínu. Asi jsem jí vyvedla z rovnováhy, ještě před chvilkou se tu rozpustile smály.

Irena přiznala, že občas pořádají kočičí hrátky, dokáží se bavit trochu víc a užívat si všemi způsoby. Když si to nechám pro sebe, můžu to taky zkusit, ukázala při tom ale na tácy se spoustou lahůdek.

Pochopila jsem, že jsem se vnutila na přátelskou návštěvu. Zrovna já. Tak ráda se doprošuji, žebrám a dolézám. Dostala jsem i skleničku vína. Asi si mě chtějí udobřit, když jsem jim nakoukla do společné ložnice.

Trapné pocity se časem rozpouštěly a napětí začalo opadávat. Všichni se tu chovali jako doma. Irena pohozená jen tak na koberci se svou šunkovou ruličkou, Jana zasedla na chvíli ke klavíru a navíc začalo pršet a ukázalo se, že mám hlad. Povídalo se o všem možném, žádné neslušné řeči, dráždivé poznámky. Počasí, moje maturita a taky báječný recept na bábovku. Asi jsem jim trochu upravila program.

Líbilo se mi, že si docela rozumíme, trochu to zavánělo i spikleneckým kamarádstvím, ale bylo mi jasné, že až skončí liják, ještě se jednou omluvím a poprosím, aby mě pustily domů.

Vykukovala jsem oknem na terasu, ale nebylo nic vidět. Jen černá tma, stříbrný vodopád kapek a dravý proud na dlažbě. Když jsem za sebou ucítila Pavlu, instinktivně jsem uhnula, ale vlastně to nebylo třeba. Zase jsme se dotkly. Asi poznala, že jsem nervózní a tak se naklonila ještě blíž a položila mi dlaň na rameno.

"Nemusíš se bát, děláme všechno co je hezké. Prostě ulítáme," zašeptala a prsty krásně a něžně zajely až na tvář.

Všimla jsem si, že vlasy nejsou tak úplně černé a že úchvatně voní tropickým ovocem. A taky zakázaným. Hned jsem se cítila nějak líp, když jsem si ten hříšný pocit uvědomila.

"Jsi bezva holka, asi taky divoká. Jak si nás tu vůbec našla?" prohlížela si mě zblízka, zvědavě a tak jsem jen pokrčila rameny.

"No, nejdřív to byla náhoda a pak mi nestačil ani dalekohled."

"To je děsně ošklivý, bylo to aspoň hezký?" vyzvídala dál.

Pochopila jsem, že mě mají za slídilku, která se schovávala někde v zahradě, ale rozplétat jsem to teď nechtěla. Přece jen to špehování bylo. Jana zaslechla jen kousíček a vyložila si to taky jednoduše.

"Tak už tu asi žádné velké tajemství není, jen jeden zajíc v pytli. Vlastně kočka," přejela prstem po nápisu na mém sepraném tričku. "Měla bys přijít na řadu."

Vzbudilo to nadšení, nalily mi další sklenku a pochopila jsem, že se to rozjíždí. Chtěla jsem erotiku, dovádění a souhlasila jsem i s tím, že bez toho hrozného pytle budu vypadat líp, ale vadila mi napružená pozornost a takové ty řeči. Velké očekávání. Copak se dá někomu ukazovat, jak jsem hezká, jak vypadám?

Nikdy jsem se před nikým nesvlíkala, jen tak pro legraci. Vlastně jen jednou na horách, když se hrály večer karty. A není to jen tak, předvádět se ženským, zvlášť pokud si mě chtějí vychutnat a třeba i potrápit. Když jsem viděla zaujaté publikum, obrátila jsem se radši zády.

Hodila jsem triko na koberec a přišlo mi to málem k smíchu. Když je léto, chodím doma v prádle a není to žádná erotika. A na pláži klidně nahá, když to jde. Akorát nikdo tak zvědavě nekouká. Tam za mnou se špitalo a musela jsem se otočit.

Podprsenka není nic moc, žádný rafinovaný výmysl, ale víc než dostatečné vnady jí napínají k prasknutí. Přikryla jsem jí konečky prstů a všimla jsem si, že Pavla hladí jazykem rty, jakoby sledovala kdovíjak smyslnou podívanou.

Třeba by to tak mělo být. Čeká, že budu dělat věci, které se normálně nedělají. Byla to rozčilující představa a uvnitř tělíčka se rozhořelo zvláštní pokušení. Pustit se do hříšné hry s odvahou a vzrušením, dostat se tam, kde jsem ještě nebyla a kde začínají moje zábrany a brzdy. Moc ráda si hraju.

Měly pohodu a zábavu, přečetla jsem si i zvědavé napětí, čekaly dál a tak jsem jen okamžik bojovala a stud beznadějně podlehl touze po vzrušení. Povolila jsem zapínání na sukni a rychle jsem jí upustila na zem. Neumím provokovat a dráždit, je to trapný, ale když už se to nabízelo, otočila jsem se a předvedla i skoro nahý zadeček.

"Máš hezký tělo," prohodila Jana zálibně. "I kdybych se nechala rozkrájet, tu tvou rajcovní soupravičku nedoženu, ale zkus se ukázat víc, takovým ďábelským svodům nikdo neodolá."

Seděla pohodlně se svou sklenkou v rohu pohovky a vzpomněla jsem si na úplňkovou noc. I teď měla lehkou, hedvábnou blůzku a daly se vytušit obrysy ňader. Přesně taková jsem záviděla holkám ve škole. Mohly si vyrazit i na ostro. Kdybych to zkusila já, daleko nedojdu.

"Tygřice tím chce říct, že se svlíkne taky, ale nevěř jí, je děsně stydlivá," vložila se do toho i Pavla a vzbudilo to bouři smíchu, který jsem nechápala.

A taky jsem už nedokázala pokračovat. Ruce si váhavě hrály s tenkou látkou, naběhlé bradavky sladce svědily, ale chyběla odvaha.

"Nejde to," kníkla jsem a sedla si zase na taburetku, ke své skleničce.

Snad to nikomu nevadilo a byly jsme aspoň spolu. Kdyby blbli všichni, dalo by se to možná přežít, ale předvádět se jako na jevišti...

Chápala to asi jen Pavla, opřela se pohodlněji, nohy v černých síťovaných punčochách vytáhla nahoru a viděla jsem dlouhá, bílá stehna i černé kalhotky. Vděčně jsem se na ní usmála, pomohlo to.

Jana se chvilku přimlouvala za další pokračování, tvrdila, že se nemám za co stydět a musela jsem o tom přemýšlet. Vlastně jsem se tak moc nesvlíkla, ale bylo to nějak nemravný. Po volejbalu dokážeme s holkama v šatně a ve sprchách nepředstavitelně řádit, a když jsem loni hrála na nudistické pláži badminton, připadalo mi to taky normální. Začala jsem jí vysvětlovat, že to není ani tak studem, jako svědomím a špatným pocitem, ale nějak se jí to nezdálo.

"Provokace? Co je nemravný? Zadek a prsa? Je to nádherný, zvlášť když je to tak hezký," usmívala se dovádivě a natáhla ruku.

Prsty se dotkly podprsenky, lehounce, jakoby chtěly jen podtrhnout slova, ale zase se mě zastala Pavla. Ani ona by se prý necítila, kdyby to bylo poprvé. Odšoupla svou kamarádku a položila mi ruku na rameno.

"Na špatný pocity zapomeň, jsou taky ty příjemný. Tady se jim nemusíš bránit, jsme tu jen samý odvážný holky," začala rozverně, ale pak její obličej dostal zvláštní, soustředěný výraz a prsty mi pomalounku zajely pod vlasy.

Cítila jsem je na tváři, na krku, pak zase na rtech, na uších. Dělaly se mnou hrozné věci. Za chvilinku jsem se třásla nějakou nepoznanou nedočkavostí, slastí a touhou. Jen jedna jediná ruka, pět něžných prstů, které nikam nespěchaly, znovu se vracely a krásně hladily. Jiné by už dávno byly jinde. Nikdy se mě nikdo tak nádherně nedotýkal a netušila jsem, že je něco takového možné. I zasněným pohledem mi dávala kus své duše.

"Ne, to ne!," zanaříkala jsem jak v magickém transu, když najednou ruka bez užitku sklouzla dolů a skvělé mrazení v zádech pozvolna doznívalo. "Je to nesnesitelně krásný."

"Rozdáváme si tu štěstí, byla to jen ukázka," culila se Jana a přikryla do dlaně mou ruku, která se jí rozčílením zaryla do stehna. "Můžeš dělat, co se ti líbí, ale neměla bys při tom myslet na sprosťárny. My už ani nevíme, co to je."

Mně ale do legrace moc nebylo. Musela jsem o tom přemýšlet a divit se, proč jsem něco takového nezažila s Pavlem nebo s Jardou. A čím dál tím víc se mi zdálo, že bych tu měla zůstat a podlehnout všemu, co se bude dít.

Začínala jsem to všechno vnímat jinak, bylo to tu vlastně příjemné, sbližující a důvěrné. Už jsem nebyla přítěží a nezvaným, drzým hostem. Pohoda, veselá společnost a zábava, plno lahůdek, hudba a taky rozverná pozornost. Opravdu tu asi bylo možné všechno.

Irena byla báječnou hostitelkou, nedala na mě dopustit a dokonce mi pošeptala, že jsem bezva a že je fajn, že jsem se tu objevila. I rozpustilá Jana si pochvalovala odvážného ďáblíka, který se nezalekl přesily.

A Pavla? Pavla byla elegantní, něžná a kamarádská. A hodně zakoukaná. Asi mi to teď najednou nevadilo. Přisedla si na stoličku, přitiskla se měkkým svetříkem a omámila mě vůní mandarinek. Nabídla hrstičku mandlí, ale sama chtěla něco jiného.

Možná jsem to taky chtěla, nebo to nešlo jinak. Pohrávala si s proužkem látky na bocích, obemkla mě dlouhými stehny a rozpouštěla jsem se slastí pod hebkými dotyky. Jen někde ve velké hloubce žalovalo svědomí. Žhavý dech ve vlasech mě rozpaloval a tak jsem se lehounce opřela do měkké náruče, zavřela oči a dlaně se neposlušně rozjely po pružných, chladivých vláknech punčoch.

"Chci tě," zavrněla a okamžitě jsem se rozechvěla.

Uvolnila sponu podprsenky, stáhla ramínka a zbytečný kus látky sklouzl do klína. Nedočkavě volná ňadra potěžkala a začala jsem se hned vznášet na vlnách rozkoše. Paže mi vylétly za hlavu, nastavovala jsem tváře horkým polibkům a tělo se samo vzpínalo proti jejím prstům.

Báječně pálily, mačkaly a zkušeně rolovaly tuhé bradavky. Cítila jsem, jak jsou naběhlé, pevné a jak sladce svědí. Nikdy to nikdo tak nádherně nedělal. Tělíčko to málem nevydrželo a roztřáslo se. Bylo to jako malé, krásné potěšení.

Otevřela jsem oči a došlo mi, že nejsme samy. Stud sice zdeptalo vzrušení, ale stejně mi blesklo hlavou, že pod ženskými pohledy je tréma větší. Jsou náročnější, vidí detaily a ze závisti asi i nedostatky. Kluk vnímá ňadro jako býk červený prapor, je fuk, jestli je zplihlý nebo pěkně naškrobený. Mé pevné vnady se ale asi líbily, zdálo se, že okolo nás nic zajímavějšího není a nějakým zvláštním způsobem mi to dělalo dobře a byla jsem pyšná.

Jen Pavla to s hravostí moc přeháněla. Vyhrnula prsy vzhůru, nechala je dopadnout, a když se těžce zahoupaly a zaujaly zase svou hrdou polohu, s hroty bojovně dopředu, chtěla to snad zopakovat. Měla ale smůlu. Vyklouzla jsem ze stoličky a vrhla se na ní. Smála se tak, že přepadla na koberec, ale na poslední chvíli se mě chytla a letěla jsem za ní.

Dováděly jsme na podlaze a snažila se vymanit z nevýhodné pozice. Musela jsem jí zalehnout, aby se tak lehce nevykroutila, a zděsila jsem se, jak je to podivně příjemné. Nepraly jsme se dlouho, nechala jsem se převrátit a jen jsme se přetlačovaly a škádlily.

Cloumaly jsme se smíchy, když jsme si pomáhaly vstát a ukázalo se, že tou obyčejnou rvačkou padly poslední zábrany. Pavla mi připadala jako náramná, skvělá kamarádka, i když jí bylo asi o deset let víc a ostatním jsme se holt postaraly o dokonalou zábavu. Nevadilo mi, že jsem mezi nimi skoro nahá, imponoval mi zájem, obdiv a cítila jsem v sobě nespoutané, vzrušené sebevědomí.

Nikdy jsem s kámoškama nic tak odvázaného a vlastně i sbližujícího nezažila. Uvolněná, důvěrná nálada, ohromná pohoda. Ve srovnání s tím to vždycky byly spíš upjaté a opatrné diplomatické vztahy, než opravdové přátelství.

Když nebylo z čeho dolévat, vrátila se Irena z kuchyňky s novou lahví a slavnostním výrazem. Bylo to šampaňské, prý na oslavu rozmnožení a tak to chtělo nádherné broušené sklenky a Janu. Sundala obal zátky, odvážně zatřepala a čtyřhlasně jsme si zaječely, když se ozvala rána a zasáhly nás krůpěje vína. Dokonale to ale zvládla, vysloužila si uznání, ale pak už Irena vyskočila na gauč a zvedla ruku s číší.

"Na den a noc a na naší novou kamarádku," pronesla přípitek, který se ještě musel stvrdit pusou.

Nadšeně jsme jí zatleskaly, ale když si se mnou cinkla a ucítila jsem pohledy ostatních, přivřela jsem radši oči. Věděla jsem, že se mi to nebude líbit. Líbání samozřejmě zbožňuju, ale normální, s klukem. Když je v tom touha, vášeň a láska. A zrovna teď jsem po takových citech nebažila.

Stalo se ale něco divného, nečekaného. Rty byly měkké a pružné, úžasně svěží, krásně vlhké a voněly konvalinkami. Nikdy jsem nelíbala ženu doopravdy a netušila jsem, že to může být tak zvláštní. Když jsem zavřela oči víc, začala jsem kouzlu podléhat. Zvědavý jazyk se opatrně dotknul pootevřených rtů, ochutnal nové území, pustil se do potyčky s tím mým a rychle zase ustoupil, aby mne odlákal do svého tajemného úkrytu. Byla pozorná, asi mi dost rozuměla, zkrátily jsme to, ale stejně jsem byla omámená a zdrcená. Kluci to snad takhle vůbec neumí.

Hned vedle ale čekala divoká Jana. Pěkně rozjetá, dokonce s pootevřenou blůzkou. Vzala si mě jako dravec, s tichým zavrčením a dlouhý, mrštný jazyk, mi podlomil nohy. Takové věci se ani nemusí domýšlet. Musela jsem něco udělat a tak mé prsty sklouzly níž a vytáhly halenku ze sukně.

Pochopila to, zarazila se, odstoupila o krůček a dívaly jsme se do očí. Čekala. Ze všech sil jsem se snažila, aby se mi netřásla ruka, a váhavě jsem jí položila na nahé břicho. Zvědavě, skoro zkoumavě mě pozorovala, ale pak si vzala mou sklenku. To byla pobídka. Něco mi v dušičce poplašeně tikalo, možná i skřípalo, ale posouvala jsem dlaně po teplé, sametové pokožce výš...

Překvapilo mě to a rozechvělo. Prsty nedočkavě vyjely na pružné kopečky, našly na vrcholcích nepatrné, tuhnoucí kaménky a okouzlila mě hebkost. Neodolala jsem, přiklopila jsem tu něžnou nádheru dlaněmi jemňounce hladila, dokud nezakňučela blahem.

Bylo to něco nového, krásného a magického. Dávala jsem jí rozkoš, věděla jsem, jakou mají mé dotyky čarovnou moc a jihla jsem při tom dojetím a zvláštní touhou.

Sjela jsem na ramena, stáhla rychle blůzku dolů a podlehla jsem té senzaci naplno. Naše prsy se skoro dotýkaly a stačilo tomu jen malinko pomoct. Položila obě sklenky, vyvlekla se z rukávů a klesly jsme na bílou kožešinu u krbu. Její ňadra byla menší, ale strašně se mi líbil jejich něžný tvar a dráždila mě jejich pevnost. Zapomínala jsem na všechno.

"Poslyš ďáblíku, už jsi byla s holkou v posteli?" probudila mě najednou ošklivá otázka.

Dokázala jsem jen zakroutit hlavou a neurčitě se zaculit. Zarazily se i ostatní. Asi to fakt směřovalo někam k sexu a vlastně jsem nic takového nechtěla. Přilákaly mě sem smyslné představy, nezřetelné obrazy, které v divoké fantazii vytvořily rozčilující příběhy. Něžné pozornosti, horké dotyky a zakázané, vzrušující dobrodružství. Dál jsem to možná vůbec nedomyslela. Měla bych se stát lesbičkou? Vlastně mi to teď asi nabízely. Kalhotky mám jenom jedny a až přijdou na řadu...

Možná mají pravdu. Snad by to šlo, zkusit si v klidu opravdové potěšení. Zvolit si učitelku. Žertování ustalo, Jana, která už začala tělíčkem preventivně lobovat, si vysloužila plesknutí a bylo jasné, že se musím rozhodnout. Třeba to nějak půjde. A ráda si vybírám, cokoliv.

S rozverným úsměvem jsem vstala a docela mě to rozpálilo. Vzala jsem se stolku kremroli a opřela se o křeslo. Dobývala jsem jazýčkem sladký krém a ověřovala si své představy.

Jana je překrásná a asi bych se jí dokázala dotýkat. Je ale dost rozpustilá, říkají jí občas Tygřice a až se rozdivočí, pěkně mě rozsápe.

Irena je ohleduplná, milá a starostlivá. Určitě je zkušená, ale umí se ovládat. Asi by mi rozuměla. Má hodně ženské tělo a snad bych jí ráda viděla svlečenou. Kdoví, přinejmenším je to nějaká zvláštní zvědavost. Zralé melouny v cizí zahradě, kdo by to do mě řekl.

Trubička byla prázdná, a když jsem se skrz ni podívala, viděla jsem Pavlu. Seděla na kožešině se sklopenýma očima a slibovala něžnost. Dýchala z ní romantika i elegance. Slušela jí i minisukně s krásnýma dlouhýma nohama. Vydala jsem se k ní.

Odváděla si mě po schodech nahoru a připadala jsem si jako malá holka. Držela mě za ruku a čekalo mě něco nového, nepoznaného. I patrem vedla chodba, ale když jsme zamířily ke dveřím, malinko jsem přibrzdila.

"Pavlo, bude to poprvé, víš. Nechci, abys toho litovala, ale...," zašeptala jsem a skoro jsem se roztřásla.

"Asi se trošinku bojíš, je to zbytečné. Jen se nádherně, lehounce pomazlíme," podívala se na mě starostlivě a ve velkých hnědých očích bylo dojetí.

"Snad je to jen tréma," bojovala jsem i s hlasem. "Mazlení mám ráda, naučíš mě to?"

"Všechno už dávno umíš, jen o tom nevíš, hlupáčku" usmála se s měkkým pohledem, který pomáhal. "Máme tu krásné hnízdečko, bude to fajn."

Vzala za kliku a ocitly jsme se v kouzelné ložnici. Jako v pohádce. Zlaté, brokátové tapety, fialové závěsy a zrcadla. Do světlého koberce se nohy hebce bořily a ohromná nízká postel, osvětlená zlatavou září byla snad jediným kusem nábytku. Byla prázdná, kromě několika barevných polštářků a zářila drahým, hedvábným leskem meruňkového prostěradla.

Pavla mě objala a pomalounku jsem ustupovala pod lehkými, téměř nesmělými polibky. Když jsem ale za lýtkem ucítila matraci, v jediném okamžiku, rychlejším než bláznivý nápad jsem se vymanila a jako ještěrka unikla na hladkou, lákavou plochu. Uložila jsem se do hromádky polštářků, okouzlil mě dotek chladivého hedvábí a nedokázala jsem ležet v klidu. Strach byl pryč a dlaně nedočkavě projely od stehen až k prsům. Proč bych neukázala, jak se mi to líbí. Stála u postele a pozorovala mě skoro zamyšleně.

"Jsi hezká," zašeptala možná jen tak pro sebe.

Pak mě ale odměnila tajuplným úsměvem a ruce váhavě uchopily okraj svetříku. Stejně nejistě jej zvedla vzhůru a odhalila ploché bříško a překvapivě velká ňadra, sevřená černou podprsenkou. Rozčíleně jsem zakňourala a uvědomila si, že mi srdce tluče v krku a že je to poprvé, co mě ženské tělo vzrušuje.

"Opatrně..., půjdeme ještě dál," zavrněla vzrušeně, když jsem ucítila i ostré zoubky a zazmítala se náhlým přívalem bolesti a rozkoše.

Šly jsme dál, opravdu mnohem dál, ale o takových věcech se asi nevypráví.