Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Zdeněk "Fakír" Bartl

Ruská zima

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Ruská zima

Zdeněk "Fakír" Bartl

2001-2002

Chcete-li autorovi něco sdělit, můžete tak učinit na e-mail: z.bartl@centrum.cz

A je zase tady. Kdo? No zima přece. Já vím, ta kalendářní ještě ne, ale na tričko a kraťasy už to venku není. Ráno se žena podívala z okna a povídá: "Už to začíná, to zas bude peněz za plyn... Zima jak v Rusku!" Ví, o čem mluví. Byli jsme tam spolu. Pravda, ne na Sibiři, ale pomrzli jsme si. Dobrá paní řiditelka čas od času odměnila několik pracovníků zájezdem - jak jinak, než do přátelského Sovětského svazu. Seychely ani Bahamy nám nic nedlužily a kamarády na život a na smrt jsme tam také neměli. Byl v té odměně pouze malý háček, o kterém jsme se však dozvěděli až po příjezdu. Náměstek týden po výletu rozdal všem účastníkům legitimace SČSP. Podívali jste se, tak jste přátelé. Nevím, ale upřímně řečeno, i kdybychom to věděli předem, nehrálo by to asi žádnou roli. Zas až takový výběr v cestování nebyl.

Společně se zamlklými pijáky jsme v noci přistáli v Kyjevě, městě bohatýrů kalibru Ilji Muromce, kde naše cestování prozatím skončilo, neboť přípoj k plážím černomořským byl už nejméně šest hodin pryč. V doprovodu milicionářů jsme dotáhli zavazadla do haly a za asistence samopalů ulehli na lavice. Ven nikdo nesměl. Nejspíš si hostů z Československa natolik považovali, že museli zabránit jejich případnému napadení agenty CIA, kteří se v převleku za mužiky mohli potulovat v okolí letiště. Ano, tenkrát nepřítel nespal. My na lavičkách jakžtakž.

Tak rychle jsem už dlouho neběžel. Sotva jsem se vyhoupnul na zděné molo, vlna mi opláchla záda. Nechybělo moc a mohl jsem splývat směrem do Turecka.

Stačili jsme se dát do přijatelné společenské vizáže, muži si obličeje smazali a dámy naopak namalovaly a bohatá tabule, sponzorovaná Čedokem, tentokráte ve žluté restauraci, přijala vyhladovělé průzkumníky do své náruče.