Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Petr Schink

Tlesknutí jedné dlaně

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Tlesknutí jedné dlaně

Tlesknutí jedné dlaně

Petr Schink

Odvolal jsem sloužící, kteří mi pomáhali s koupelí a otevřel bohatě vyřezávanou skříň s mou garderóbou. Poslední komorná ještě nakvap urovnávala vonné oleje po okraji mramorové vany a co chvíli se vystrašeně ohlédla. Rozkaz platil i pro ní, ale musela dokončit práci. Tak jako tak jí čekal trest. Nicméně nebyl jsem v krutém rozmaru a tak jsem prostě počkal, až skončí a poté jí kopancem poslal proti zavřeným dveřím. Žena vzlykla bolestí a ponížením a vybelhala se z mých komnat.

Pro dnešek jsem chtěl zvolit něco obzvláště dekadentního a přitom tradičního. Bylo třeba zachovat si důstojnost i tvář a zároveň ukázat, že jsem ochoten podrobit se jako pravý královnin escrimeur. Netušil jsem, jaký mě čeká ortel, ale určitě se neobejde bez krve. Královna Elisabeth by možná byla milosrdná, ale od té doby, co jí do všeho mluví ten mizera maršál Poupon... S lítostí jsem přejel prsty po krajkách nové plesové róby. Jistě by na královnu i její soudce zapůsobila, ale nebyl jsem ochoten riskovat, že z ní služka nedokáže odstranit krvavé skvrny.

Nakonec mi pod ruku padly šaty, které jsem měl na sobě minulý rok v den stého výročí korunovace. Byly trochu demodé, ale pořád ještě dostatečně honosné. Suknice se rozložila na mém lůžku jako okvětní plátky leknínu, zato korzet s železnými obručemi posázenými drahými kameny působil spíš jako zubatá příšera, čekající na kořist.

Poslední zbytky vonných krémů mi vsákly do kůže. Vzal jsem z police u zrcadla dózu vyřezanou z polodrahokamu a pomocí štětečku na sebe nanesl rovnoměrnou vrstvu pudru. Ještě před měsícem byl v módě pudr obsahující pableskující zlatá zrníčka, teď byl zas v oblibě šedý pudr, propůjčující pleti mrtvolný nádech. Díky četným jizvám hlavně na hrudníku a na pažích jsem vypadal opravdu tak trochu jako mrtvola. Když jsem skončil, přivolal jsem zvonkem sloužící.

Jako první se hrnula nakopnutá komorná, vděčná za shovívavý trest. Rozložila mou suknici po podlaze, počkala, až do ní vkročím a pak ji vytáhla nahoru a zajistila ozdobným páskem. Korzet nebylo třeba utahovat příliš těsně. Jako královnin escrimeur jsem měl tělo hubené, šlachovité a úsporně svalnaté. Mohl jsem se jím chlubit, narozdíl od některých dvořanů, kteří své ztučnělé záhyby schovávali pod kabátce a vydávali to za novou módu. Třeba zrovna královnin mazánek Poupon. Naducaný hošík, schopný dráždit snad jen mateřský pud. Pousmál jsem se a vydechl, aby mohla komorná udělat poslední uzel na šněrovačce. Elastická ocel korzetu přilnula k žebrům a přitom nebránila v pohybu. Sluha mi zatím sčesával vlasy z týla a opatrně do nich vplétal stužku z živého stříbra. I když používal rukavice, hrozilo, že mu nebezpečná ozdoba rozřeže prsty do masa.

Jak jsem zkontroloval v benátském zrcadle, vysoko vyholené čelo se mi nepatřičně lesklo, takže jsem přidal vrstvu pudru. Celkový zjev byl impozantní - hubený, mrtvolně bledý trup sevřený ozdobným korzetem vyrůstal ze zvonu suknice sametově černé barvy. Korzet končil těsně pod hrudníkem a odhaloval tak bohatou sbírku jizev z mnoha smluvených soubojů a ještě více bitek na život a na smrt. Někdo by se je pokoušel zamaskovat pleťovými pudry a krémy, já se jimi pyšnil mnohem víc, než studeně zářícími hvězdami diamantů v okruží korzetu a drátěné vlasové síťce.

Opět jsem odvolal služebnictvo a přistoupil k oltáři pod oknem, kde byl uložený meč. Poklekl jsem a musel na okamžik obdivovat čepel z neleštěné oceli, na níž bylo při důkladném pohledu možno pozorovat granulaci oceli, vzniklou kalením. Rituálně a zcela zbytečně jsem se poklonil zbrani a zvedl ji ze stojanu. Lehce zakřivené ostří se zaševelením vklouzlo do lakované pochvy. Královnin dvůr a pozice escrimeura zejména je sešněrována tolika více či méně zbytečnými pravidly, zásadami a dogmaty, že běžný dvořan ani nemá šanci nadechout se, aby některé z nich neporušil a nevysloužil si přísný trest. Mé prokletí spočívalo v tom, že jsem chápal nesmyslnost většiny z nich a přesto mě jakýsi hluboce zakořeněný, do kostí vrostlý instinkt nutil, dodržovat je.

Vždy. Tedy téměř.

Už na odchodu jsem odmotával dlouho hedvábnou šňůru kolem pochvy a zkušenými pohyby přivazoval meč k očkům na suknici. Závěs vypadal na první pohled neprakticky a hlavně nestabilně, ale když takto chodíte s mečem od svých pěti let, zvyknete si.

Služebnictvo, které za dveřmi čekalo na další rozkazy, se rozestoupilo. Snad se mi to jen zdálo, ale měl jsem pocit, že pohledy některých nejsou tak ponížené jako obvykle a dva lokajové v zadní řadě se mezi sebou dokonce tiše dohadovali. Šeptandou už jistě proniklo na veřejnost, že jsem se dostal do královniny nemilosti. Jeden z nich se teď nepokrytě zasmál.

Odstrčil jsem služku, která mi dnes ráno přinesla snídani a dvěma kroky, které necvičenému oku musely splynout v jediný pohyb, přistoupil k posměváčkům. Jednoho jsem odhodil ramenem a druhého chytil pod krkem. Byl o něco vyšší než já, ale přesto mi nedělalo potíže zvednout ho tak, že se špičkami střevíců sotva dotýkal podlahy. Chvíli jsem se pohledem vpíjel do jeho vyděšených očí. Teď už se nesmál. Pak se mi jeho ohryzek pod prsty změnil v měkkou, nesourodou tkáň rozdrcených chrupavek a tělo ochablo.

"Jsi propuštěn," pronesl jsem do ticha. "Odkliďte to někdo."

Neohlížel jsem se, ale podle překotného hluku byl můj rozkaz okamžitě splněn. Náhle mi bylo lépe. Napětí, které se ve mně hromadilo od chvíle, kdy jsem obdržel předvolání a nedokázal ho zahnat dobrý koňak ani krásná děvka, kterou jsem si objednal z nejdražšího městského bordelu, se rozplynulo jako pára. Zabíjení mě vždycky uklidní.

"Do sálu trestů!" přikázal jsem sevřeným hlasem. Nějak mi to nešlo přes rty.

"...baronet Villefortský, électeur zaplavených území Krvavého mokřadu, správce..."

"...třetí osobní ochránce jeho královského veličenstva Elisabeth Immortel XXIII. escrimeur Thibaud de Accrocheur."

***

***

***

***

***

***

***

***

1