Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Petr Paleček

Za rozcestím

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Za rozcestím

Za rozcestím

Petr Paleček

Zrcadlo sekce Povídky serveru Andrzej Sapkowski CZ - oficiálních stránek polského fantasy spisovatele.
Více na www.sapkowski.cz !

(Znalost děje předchozí povídky "Rozcestí" sice není nezbytná, ale je nanejvýš vhodná)

Aj Vletavo, če mútiši vodu,
če mútiši vodu striebropěnů ?
Za tě lútá rozvlájaše búra
sesypavši tuču šira neba,
oplákavši glavy gor zelených,
vyplakávši zlatopieskú glinu ?

tzv. "Rukopis Zelenohorský", cca 9. století, autor: neznámý

***

***

***

***

***

***

Dva muži seděli proti sobě v tmavé místnosti, kterou osvětloval jen plamínek lojové svíčky. Jeden v dlouhém, černém plášti, který mu zahaloval celou postavu, vyjma hlavy. Do tmy probleskovala stříbrná čelenka ve tvaru mloka. Druhý byl zjevně čaroděj. Držel v rukou krátkou hůlku, kterou před chvíli svíčku, pouhým dotykem, zapálil.
"Jsem šťasten pane, že vám mohu sdělit potěšující novinu.", řekl čaroděj.
"Už bylo načase."
"Jsou tam. A podle toho co o té oblasti víme, nikdy se nevrátí."
"Je s nimi ten vědmák."
"Nebojte se. Zbavili jsme království podpory rodu Monterrey a jméno Paavo var Eck je pomstěno. Zabili jsme dvě mouchy jednou ranou. Zdejší král nic netuší."
Na tváři muže se stříbrnou čelenkou se rozvinul zlý úsměv.
"Možná se divíš, proč tak patetická a drahá odplata."
"To je vaše věc pane."
"Vražda mého bratra byl spektákl ! Hnusné divadlo pod hradbami West Exorior ! Ten zkurvený Nordling si tedy zaslouží spektakulární smrt."

***

***

***

Krok. Krok. Další. Ještě jeden. Zaber přece, padavko. Eskel se zastavil a pustil z rozedřených rukou dřevěné kůly, na kterých měl připevněné provizorní saně. Na saních táhl mrtvé tělo Corrina Ulfa. Nenechám ho tady. Seženu peníze a bude mít řádný pohřeb. Zatínal zuby bolestí. Jak táhl saně přes kameny a napínal svaly, opět se mu otevřely rány a začaly krvácet. Den za dnem, bez jídla, bez vody.

***

"Pokračujte prosím paní Mireille. Skončila jste, jak jste se se zaklínačem potkali."
Starému knížeti se třásla brada.
"Ano. Blouznil. Vůbec mně nevnímal, domnívám se že byl pod vlivem těch svých divných drog, které si bral, aby to vydržel. Volal pořád nějakou Oriannu. Taky se mu zdálo něco z dětství. Poslyšte, Eskel pochází z Araukarské vojvodiny ? Z toho úděsného zapadákova v Kaedwenu?"
"Myslím, že ano."
"Jak jsem řekla, měla jsem štěstí. Nějak jsem se tehdy vymotala s chumlu těch bestií, ale v podstatě jen díky tomu, že se Corrino i Vilém probili ke mně a chránili mně. A zaklínač, na toho byla radost pohledět. Takový uragán smrtících seků jsem ještě neviděla. Dostala jsem se znovu na koně a podařilo se mi ujet. Měla jsem v sedlovém vaku ještě měch s vodou. Neměla jsem meč a viděla jsem, že jim nemohu pomoci. Vilém na mě ostatně mával, abych ujela. Pak mu podtrhli nohy a...." Mireille Beckman de Monterrey vzlykla. Posléze se vzpamatovala a pokračovala ve svém nepříliš souvislém vyprávění: "Zaklínač se nakonec probral. Poznal mně a všechno mi řekl. Byl v hrozném stavu, měl strašnou horečku, ztratil moc krve, ale táhl tělo vašeho syna, tvrdohlavě jako mezek...", Mireille znovu vzlykala. "Byl úžasný...nevzdal to ani na chvilku...nakonec jsme ho ale stejně museli pohřbít v horách. Začalo být teplo a tělo...", nedokončila. "Poslyšte, kdo je to ta Oriannah ?"
"Seznámím vás s ní. Ráno přiletěl poštovní holub. Slíbila, že hned vyrazí, když si přečetla, že tu leží nemocný Eskel a co se mu stalo...Zatím vám děkuji a nechte mně teď prosím o samotě."
"Jistě, jenom ... jak je Eskelovi ?"
"Už je mimo nebezpečí, prý se z toho brzy dostane. Léčitelka, která tu byla říkala, že neviděla nikoho kdo by vydržel to co on. Je to prý s podivem, ale hodně mu pomohly ty příšerné jedy, které sebou vláčí v dřevěné skříňce. Ona se k nim prý bojí i jen přičichnout."
Vévodkyně vstala z křesla a odešla z komnaty. Kníže Borevoj se díval chvíli do plamenů plápolajících v krbu, pak si ukryl obličej do dlaní a hořce se rozplakal. Opět tu leží zaklínač. Tehdy, když to bylo poprvé, všechno dopadlo dobře. Dnes...Asi to tak musí být. Rovnováha musí být zachována. Proslýchalo se, že na vévodu de Monterrey agenti Nilfgaardu nastražili rafinovanou past, že nešlo o žádnou nehodu teleportu, nýbrž o sabotáž. A Corrino na to doplatil. Ach, kolikrát už jsem v životě viděl, jak zlo zvítězilo nad dobrem. A pokud zvítězilo dobro, pak jen za cenu hrozných obětí. Jen v pohádkách, které jsem kdysi vyprávěl malé Orianně to bývá naopak.