Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Simona Kotlárová

Historický přehled 12 - Husitské hnutí

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Historický přehled 12 - Husitské hnutí

Simona Kotlárová

Příčiny husitského hnutí

Od osmdesátých let 14. století se začínají rýsovat stále zřetelněji negativní znaky koncepce Karla IV. týkající se postavení českého státu ve střední Evropě. Negativně zde především působilo, že Praha jako sídlo císaře, arcibiskupství a university s mezinárodní prestiží nepatřila k předním obchodním střediskům.

Přesto i na tomto negativním faktu najdeme plus. V letech 1347 - 1350 zasáhla morová epidemie velkou část západní a jižní Evropy, ale Čechám se tato rána díky geografické izolaci částečně vyhnula.

Smrtí Karla IV. roku 1378 ztrácí Praha význam sídelního města císaře, neboť Václav IV. nedosahuje takové diplomatické obratnosti a předvídavosti jako Karel IV. V roce 1400 je Václav z říšského trůnu sesazen. Za jeho vlády se ukazuje umělá konjunktura státu, který není schopen za těchto podmínek řádně fungovat. Kořeny těchto problémů existovaly už v dobách Václava II., kdy byly otevřeny stříbrné doly v Kutné Hoře. Stříbro se vyváželo do velké části Evropy, čímž stát kryl v mezinárodním obchodě značně rozsáhlý dovoz zboží. Tento dovoz se do značné míry stal brzdou ve výrobní aktivitě měst. Další závažnou okolností, která přímo vytvářela napětí, byl nepoměr cen zemědělských produktů a řemeslnických výrobků, neboť po několika letech průměrně a nadprůměrně úrodných došlo k nadprodukci potravin a poklesu jejich cen, čímž podstatně vzrostlo sociální napětí na venkově.

Za vlády Karla IV. upevnila své pozice také církev, neboť Karel IV. opíral státní aparát o církevní hodnostáře, kteří představovali ve středověkých podmínkách jedinou inteligenci ve státě. (Z důvodů získávání kvalifikované inteligence založil Karel IV. v Praze roku 1348 univerzitu). Postupně se tak stala církev nejmocnějším feudálem v zemi. Průvodním znakem byl i rostoucí počet duchovenstva, které bylo relativně zajištěno. Růst se však nezastavil na hranici možností a došlo k přesycení pravděpodobnosti uplatnění se v církevním obročí, čímž značná část kléru nezískala uplatnění.

Stále stoupající počet kněží přesáhl potřeby společnosti a vedl tak k sociální diferenciaci uvnitř kléru a zákonitě ke korupci a mravnímu úpadku duchovních. Přes veškerou snahu panovníka a samotné církve se nepodařilo osadit obročím všechny duchovní (z kléru, který neměl obročí, vyšel též mistr Jan Hus). Situace se vyostřila za vlády Václava IV., který kléru příliš nakloněn nebyl.

Růst moci církve se projevil jednak zesílením náboženského života v širokých vrstvách, na druhé straně vyvolalo bohatství církve a její nedůstojné chování ve veřejném životě kritiku některých kněží. Již sám Karel IV. si uvědomoval stávající situaci, a proto povolal do Prahy Konráda Waldhausera.

Mezi přední kritiky tehdejší společnosti náležel Matěj z Janova, autor spisu "O kněžské hrabivosti": "Ale žijící svaté lidi dnešní doby pronásledují, protože žádnou takovou možnost zisku na nich nemají, ba chudé svaté, jako vdovy, panny, poustevníky a jim podobné, přímo nenávidí. Myslí si totiž, rozmnoží-li se počet chudých, že to bude na újmu jejich vlastnímu zisku - totiž tak, že odtud mohli do svých rukou lakotně nahrabati ještě větší bohatství, a zvláště svaté kazatele, kteří pohrdají jejich hrabivostí a na ni útočí, ty pronásledují s největším úsilím.... Východiskem z krizového stavu společnosti se stala bible a důsledné naplňovaní Nového zákona. V roce 1391 byla založena Betlémská kaple, odkud zaznívalo kázání v českém jazyce, které se nevyhýbalo ani sebepalčivějším problémům. Význam místa vzrostl ještě více po roce 1402, kdy zde začal vystupovat Jan Hus, který patřil k radikálnímu křídlu kritiků.

V čele kritiků stáli převážně čeští mistři soustředění kolem Jana Husa, Jeronýma Pražského, Křišťana z Prachatic, Jana Milíče z Kroměříže a Jakoubka ze Stříbra. Jejich názor vycházel z přesvědčení Jana Viklefa. Jedinou možnou cestu k nápravě společnosti spatřovali v návratu k ideálům bible, což znamenalo zbavit církev obrovského majetku. Vyvlastnění měl provést panovník a šlechta. Šlechta přijala tuto myšlenku za vlastní a těsně po vypuknutí válek se touto zásadou též řídila. I Václavu IV. přišel názor reformátorů vhod, neboť podporoval jeho prestiž před církví, která prováděla jinou zahraniční politiku, než si přál.

V letech 1408-1410 se poprvé stupňuje napětí, do čela proti husistskému hnutí se postaví pražský arcibiskup Zbyněk Zajíc z Házmburka a zahraniční mistři na univerzitě, jejichž postavení ohrožoval vliv domácích mistrů. 18. 1. 1409 vydal Václav IV. Dekret kutnohorský, v němž nařídil upravení hlasovacího práva na univerzitě: Češi dostali tři hlasy místo dosavadního jednoho a ostatní národy dohromady jeden hlas. Na protest proti Václavovu rozhodnutí odchází většina cizích studentů z Prahy do nově založené univerzity v Lipsku.

Koncil předpokládal, že pokud dojde k upálení Husa, učiní se zadost kacířství v Čechách, avšak nepodařilo se mu odhadnout skutečný stav věcí. Již 2. 9. 1415 se v Praze sešel sněm husitské šlechty, který ustavil svůj branný svaz a zaslal 8 protestních listů proti upálení mistra Jana Husa. K těmto listům se připojilo 57 pečetí pánů a 400 pečetí rytířů a zemanů. O měsíc později vytvořila obdobný svaz proti husitům katolická šlechta.

30. 5. 1416 byl v Kostnici upálen Husův přítel Jeroným Pražský; i on zde obhajoval svoji pravdu, za kterou zemřel.

Počátek husitského hnutí

Chiliasmus

Chiliastické táborské články

Bitva na Vítkově

Tažení proti kacířům

Průběh husitského hnutí

Hádání u Zmrzlíka

OREBITÉ

Vytváření panské jednoty

Bitva u Lipan

Polipanský smír

Dopad hnutí

LITERATURA

Šmahel, František: Husitská revoluce 1-4, Praha 1993