Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Petr Stančík

Tvar lektvaru

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Tvar lektvaru

Tvar lektvaru

Petr Stančík

Publikováno s laskavým svolením autora.

Zdroj http://www.3glav.cz/stancik

motto:
Někdo raději konce, jiný začátky. Žel, obojího bývá stejně.

1.
Hladu ke chladu schází jen jediná litera.
Toho roku přišla taková zima, že blesky v povětří zamrzaly, přitahujíce své potomky, takže se na nebi hromadily celé snopy zkamenělého světla a ptáci v nich hnízdili.
Oné zimy panoval tak sytý hlad, že ryby lačně hltaly sítě a zabloudil-li do ovčína vlk, ovce jej roztrhaly a sežraly.

Neblaze proslulé zscormainské krčmy U moudré krve se ovšem nouze netýkala, soudě alespoň podle třeskotu pohárů a pachu pečeniny.
Byl kalný podvečer svátku Uskřinutého Slunce: dne, kdy se kladkostroj nebes propadá do nejhlubší úvrati a hlomozně se chystá vracet zpět. Dnešní noci krátkého světla pukají švy mezi vesmíry a skulinami se derou zlověstné nestvůry, slintající hladem po jsoucnosti a usychající žízní po bytí.
Právě když hospodský dospěl k názoru, že je nejvyšší čas zajistit dveře na noc stříbrným protivlkodlačím řetězem, vstoupil nečekaný host.
Vrata ještě nedoskřípěla, a zvukové pojistky vyskakovacích nožů, naladěné právě na kvílení veřejí, ohlašující návštěvníka, přítomným lapkům obnažily čepele. Hostinec se rozzářil třpytem oceli. Jakmile však spatřily hrbatou a zjevně nuznou stařenu, samy zase sklaply a hleděly si dál své ostrosti (většina nožů ve Zscormainu byla chytřejší, než jejich majitelé).

Stařena se zatím vzpamatovala, vyprostila se zpod mrtvoly a mezi nohama bojujících se plazila pryč.
Zhaslo světlo.
Kdosi ji sevřel za volnou kůži za krkem a vlekl do neznáma jako loutku. Hlavou třeskla o čísi nedbale pohozené čelo.
Probrala se až přehozená přes koňské sedlo. Zvedla hlavu a v paprscích luny spatřila obrys muže, který naznačil, aby mlčela.
Okamžik o tom dumala a pak začala ječet.
Do úst jí pleskl ohromný makový koláč. Tiše a bezmocně klesla zpět. Hospoda "U moudré krve" v dáli velebně dohořívala.

3.
Marmorg odkopl lana, stočená na dně bárky, otevřel tajná dvířka pod nimi a pokynul dívce:
"Veličenstvo, projednejme naši záležitost v důstojnějším prostředí."

Svíce: celou noc světla lstivě skrývá v břiše...
Zabraň jí zamilovat se do blesku!
Nebo rázem vysvitne veškeré své sádlo
sežhne ti zrak na oční jamky plné popela.

31. 12. 1996