Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Ondřej Novák

Hexagold - Noční můra

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Hexagold - Noční můra

Hexagold - Noční můra

Ondřej Bredy Novák

(1998)

"Hele, nech si to!" rozzlobila se, a vztyčila nos, "Náhodou, co když jsem opravdu princezna."
"No to se ví, že jo," prohlásil Hexagold ironicky.
"Co si dovoluješ mě tykat podřadný červe. Od teď mi budeš říkat vaše výsosti..."
"Ještě jednou od tebe uslyším slovo princezna, dostaneš takovou lekci, že na to nezapomeneš."
Kate se na chvíli zamyslela a pak se mírně usmála.
"Princezna," řekla váhavě. Hexagold se prudce otočil.
"Provokuješ!" Kate ho obdařila úsměvem.
"Princezna!"
"Sama sis' o to řekla!"

"Darmína ti vzala všechny vzpomínky. Vše od narození do osudného dne. Jenže vzpomínky nelze někomu prostě sebrat. Ony zůstaly v tvé hlavě, ale jsou zablokované. Nikdo se k nim nedostane. A já jsem doufal, že jednou si vzpomeneš a vrátíš se. Jenže ty sis nevzpomněla, ale vrátila ses. Nevíš proč mi to připadá divný?"

"Všichni se dobře dívejte," zvolala Darmína, "Zde králi pohleď, tady je tvůj prvorozený a tedy právoplatný dědic trůnu. Princ a budoucí král z rodu Divislavů. Lorando!"

* * *

Na tmavou oblohu vylétla žlutá světlice, namalovala půlkruh a potom vybuchla do několika hvězdiček. Další se rozlétla na mnoho dílků a každý díl opět explodoval. Ozvalo se hlasité bubnování. Jiná raketa osvítila zemi v různých barvách, než vybuchla do překrásné barevné květiny a zanikla. Pod osvícenou oblohou se tyčil kopec, z jedné strany jakoby useknutý ve skalní stěnu. A nad touto skálou se majestátně vzpínal vysoký a velmi starý hrad s věžemi dosahující takřka do nebes. Ve svých pamětech měl zaznamenána četná obléhání a dobytí, důkazem nechť byly mnohokráte opravované střechy a množství záplat, které vyplňovaly díry po zásahu střelou z katapultu. Ale naštěstí to vše nebylo vidět, protože každá generace králů nechávala jeho staré zdi přetírat, aby barva zakryla tyto temné strany minulosti.
Z pozvolnější strany hory bylo vybudováno obrovské nádvoří pro venkovní oslavy, z obou stran obehnané hradním parkem, ve kterém nechybělo ani bludiště z živého plotu. Tento večer byl slavnostní, po okrajích nádvoří stály spojené stoly s navršenými tácy plné jídla, které by nasytilo stovky chudých obyvatel podhradí. Mnoho postav, zejména pak vzácných hostů, se kolem stolů otáčelo a tu, tady nebo támhle nenápadně uždíblo, ochutnalo nebo na tácek si vzalo celý kus. Takto zásobenné se hosti sdružovali do hloučku, kde debatovali, diskutovali nebo si vyprávěli příběhy ze svých cest. Jídlo samozřejmě nebylo to jediné. Většina mužů a žen se oddávala tanci na renesanční hudbu, kterou hrála hradní kapela v jednom koutu nádvoří. Během ohňostrojů se i tančící páry zastavovaly, hlasitými hlučením a potleskem dávaly najevo svůj úžas.
V čele placu seděl král zvaný Divislav III, se svou chotí na dvou zlatých křeslech. Na všechny se usmívali a měli se proč usmívat. Vždyť dnes to byla jejich slavnost, na počest prvorozeného syna Martina, jenž si bral za ženu krásnou princeznu Danielu. Jejich sňatek umožnil uzavřít dlouho odkládanou dohodu o spolupráci se severním sousedem. Vedle královny seděli na stejných křeslech rodiče Daniely, král Matěj II a jeho choť. Divislav se velice těšil na odpočinek, až předá žezlo a korunu svému synovi.
"Jen si to představ," naklonil se ke své choti, "Lovy, golf, večírky, žádné starosti..."
"Jste posedlý vaše veličenstvo," odvětila mu královna, "vsadím se, že stejně posedlý, jako do smrti Martinovi dávat dobré rady."
"No, no, no... ", odvětil žertem, "Předpokládám, že Martin občas bude potřebovat otcovskou radu."
"No určitě," souhlasila ironicky královna.
Před trůn dotancoval jejich prvorozený s princeznou. Martin věnoval svému králi šťastný úsměv.
"Podívej se na něj, jak září," kývl král hlavou směrem k Martinovi. Pak Divislav dostal nápad: "Co si tahle zatančit..."
"Ale můj pane, dávno nejsme tak mladí, aby ..., " chtěla namítnout královna.
"Nic neříkej. Ty jsi vždycky tančila nejlépe," pak cosi pošeptal pážeti. Ruce zatleskaly a muž zvolal. "Tanec pro krále a královnu." Hradní orchestr rozehrál valčík a královský pár se postavil do středu kruhu vytvořeného z tanečníků a tanečnic. Tančili. Královniny obavy se zdály být liché. Po chvilce se přidal Martin s Danielou, za zanedlouho všichni hosté.
"Měl jsem dlouhý rozhovor s Matějem," promluvil král během tance.
"Vy vždycky míváte dlouhé rozhovory můj choti," řekla s nádechem ironie. Král ji opětoval úsměv.
"Víš drahá, vždycky jde o důležité věci." Královna se zdržela uštěpačných poznámek, ve skrytu duše však na toto téma skrývala svůj názor.
"Ten starý kocour mívá občas bláznivé nápady," pokračoval král v řeči i v tanci, "hádej co ho napadlo."
"To vážně netuším," odvětila královna.
"Pamatuješ jak se mu narodil syn? Byl z toho celý paf."
Královna se rozesmála. "To víš že pamatuji. Pořád všude posílal posly o tom jak se jeho syn naučil říkat 'mama', jak udělal první krok, co, kde a jakou natropil škodu a tak dále."
"Dnes už je mu sedm let."
"Hrozně to utíká veličenstvo."
"Je nadšený ze spolupráce. Jeho země se nemůže pochlubit takovým bohatstvím jako naše. Chápu ho, závidí nám zlaté doly. Nabídl se, že bychom mohli podepsat smlouvu o konfederaci."
"O čem že?"
"Bližší spolupráce, nic víc."
Královna tomu nerozuměla, věděla ale, že za tím něco vězí.
"To nemůže být samo sebou."
"Máš pravdu. O to víc je to bláznivější. Chtěl by, aby si naše Sylva vzala je syna.
Královna, jenž doteď tančila v rytmu raz-dva-tři, se náhle zastavila.
"Vždyť je jí šest let. Jsou to ještě děti. A navíc, je tu ta trapná otázka...," nechala větu viset ve vzduchu, neboť věděla, že král tuší kam míří.
"No to mě nejvíc vadí. Kde je vlastně."
Vrátili se k trůnu. Královna se zeptala chůvy, ta jen pokrčila rameny. Nemělo smysl se rozčilovat v den svatby.