Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Ondrej Trepáč

Strata pamäti

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Strata pamäti

Strata pamäti

Ondrej Trepáč

Sarandib ženu nežne pobozkal na ústa, ale ona už nespala. Iba sa tak tvárila. Ľavou rukou ho silno objala okolo krku, pravou si povytiahla nočnú košeľu a nedočkavo, žiadostivo roztiahla nohy. Krásne, dlhé štíhle nohy.

Rýchlo a vášnivo sa pomilovali, potom dlho a nahlas oddychovali. Koľkáty krát to už bolo od včerajšieho večera? Kto by to počítal? A načo?

Bola to ich prvá spoločná noc. Bývali spolu už pár dní, ale ešte len včera večer preniesli Wirellinu posteľ do Sarandibovej izby a spojili ju s jeho. S navliekaním perín sa vôbec nezdržiavali.

Nevedeli sa jeden druhého nasýtiť. Jeden i druhý bol príliš dlho sám, než aby sa nejak obmedzovali.

Veľa toho nenaspali a predsa sa im tá noc zdala neuveriteľne krátka. Ale raz musela skončiť. Našťastie, obaja dobre vedeli, že nebola posledná. Bude ich ešte veľa. Obaja to chceli. Veľmi chceli.

Sarandib sa k nej naklonil, pobozkal ju na ušný lalôčik a šepol:

" Budem musieť ísť."

" Kam ideš?" - opýtala sa Wirella takmer vystrašene a nadvihla sa na lakťoch.

" Pocvičiť psa. Veď vieš, chodím s ním za mesto každý deň o takomto čase. Už si na to zvykol. O chvíľku sa začne pýtať von."

" Idem s tebou!" - vyhlásila rozhodne, vyskočila z postele a začala sa obliekať. Bola hotová skôr, ako Sarandib. V tej chvíli do spálne vbehol Sarandibov pes Boro. V zuboch držal vodítko a netrpezlivo kýval chvostom.

Ráno bolo hmlisté a sychravé. V noci znovu pršalo, tráva bola mokrá, ale vysoké čižmy ich dostatočne ochránili pred vlhkom i chladom. A Borovi mokro nevadilo vôbec. Veselo behal hore-dolu, ale akonáhle Sarandib zapískal na malej kovovej píšťalke, pes sa zastavil, nastražil uši a čakal na rozkazy svojho pána.

Prechádzali sa miestami, kde Sarandib nedávno Wirellu našiel. Presnejšie, našiel ju práve Boro. Ležala zalezená v akejsi diere, úplne vyčerpaná, doškriabaná, podchladená a v bezvedomí. Nebol čas zisťovať, kto je a čo tam robí. Nevyzeralo to s ňou vôbec dobre a ak ju chcel zachrániť, neostávalo mu nič iné, len si ju prehodiť cez plece a rýchlo sa vrátiť do mesta. Zaniesol ju domov, vyzliekol, uložil do postele, ošetril jej rany a pomocou horúceho čaju a liekov, ktoré ostali v dome po jeho nebohej žene, ju dal pomerne rýchlo do poriadku. Ešte večer toho dňa mu rozpovedala veci, ktoré ho poriadne rozhnevali. Hneď ako skončila, odišiel z domu a o polhodinu sa vrátil s kapitánom Reskellom, zástupcom veliteľa Kráľovskej stráže. Jemu svoje rozprávanie ešte raz zopakovala.

Bola dcérou vojenského vyslúžilca, ktorý po vojne dostal statok asi dvadsať míľ južne od Brugaly. Žila tam celá ich rodina - rodičia, bratia s manželkami a ona. Večer predchádzajúceho dňa bola v lese zbierať hríby a keď sa vracala, začula z diaľky znepokojujúce zvuky. Keď prišla bližšie zbadala, že ich dom napadla tlupa brakýrov. Na dvore ležal mŕtvy otec, matka, obaja bratia i obaja paholkovia, ktorých zamestnávali.. Krvavé sekery a vidly v ich rukách a niekoľko mŕtvych tiel brakýrov svedčili o tom, že nedali lupičom nič zadarmo. Presila však bola príliš veľká.

Zvnútra počula volať o pomoc svoje švagriné, ale nevedela, ako im má pomôcť. Bola vydesená a šokovaná. Sedela v kroví za domom a triasla sa strachom. Hlasy jej švagrín postupne tíchli a nakoniec sa odmlčali úplne. Nerobila si nijaké ilúzie o tom, prečo zmĺkli. Títo gauneri nenechávali svedkov svojich zločinov.

Ako sa dostala do tej diery si ani nepamätala. Ani to, ako sa dostala do Sarandibovho domu. Ale v tej chvíli ju to ani nezaujímalo, hlavné bolo, že je v bezpečí.

Nemala kam ísť. Na statok sa nechcela vrátiť, nezvládla by to. Radšej ho predala. Vrátila sa naň už len raz - aby pochovala svojich blízkych a aby si dotiaľ odniesla svoje veci.

Aj on to vedel.

K O N I E C