Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Erik B. Karlsson

Nobelovy ceny za fyziku ve 20. století 1

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Nobelovy ceny za fyziku ve 20. století 1

Nobelovy ceny za fyziku ve 20. století 1

Erik B. Karlsson

zpracoval: Jiří Svršek

Zrcadlo internetového měsíčníku Natura (http://natura.baf.cz/),
mail: natura@snisnet.cz

Časopis vychází jednou měsíčně, nové číslo vycházi nejpozději těsně před koncem předchozího měsíce.

Všechny články jsou přehledně uspořádány v knihovně, která čtenářům umožňuje vybrat si články podle svého vlastního zájmu.

Fyzika je nejhlubším základem přírodních věd. Zabývá se od základních částic hmoty a jejich interakcí, přes povahu atomů až po molekuly a pevnou látku. Současná fyzika se pokouší vytvořit jednotný popis chování hmoty, silových interakcí a všech dalších fyzikálních jevů ve vesmíru. Některé oblasti fyziky těsně souvisí s klasickými oblastmi chemie a jiné s astronomickými jevy. Současné trendy směřují k těsnějším vztahům mezi některými oblastmi fyziky a mikrobiologie a molekulární biologie.

Přestože chemie a astronomie jsou jasně nezávislé vědecké obory, oba používají fyziku jako základ pro řešení problémů a využívají fyzikální koncepty a nástroje. Rozlišit hranice mezi fyzikou a chemií je často velice obtížné, jak ukazuje historie některých Nobelových cen. Proto několik Nobelových cen za chemii bylo uděleno za práce s fyzikálním obsahem a naopak. V astronomii je situace odlišná, protože za astronomii se Nobelova cena neuděluje a astronomové získávají Nobelovy ceny za své objevy v astrofyzice, která je jedním z mezních oborů fyziky.

1. Od klasické ke kvantové fyzice

V roce 1901, kdy byly uděleny první Nobelovy ceny, se zdálo, že klasické oblasti fyziky budou brzy završeny na základech práce fyziků a chemiků 19. století. William Rowen Hamilton počátkem 30. let 19. století zformuloval velmi obecný popis dynamiky pevného tělesa. Sadi Nicolas Léonard Carnot, Joule, William Thomson Lord Kelvin a Josiah Willard Gibbs během druhé poloviny 19. století rozvinuli základy termodynamiky do vysokého stupně dokonalosti. James Clerk Maxwell popsal rovnice elektromagnetického pole, které se staly obecným základem popisu elektromagnetických jevů a nalezly využití při popisu optického záření a radiových vln, které objevil Gustav L. Hertz.

Zdálo se, že veškeré fyzikální jevy včetně vln lze popsat pomocí mechanického pohybu částic hmoty, která se sama projevuje různými makroskopickými jevy. Někteří fyzikové koncem 19. století vyjádřili názor, že fyzika již musí vyplnit jen drobné díry, aby vytvořila úplný popis fyzikálního světa.

Další základní vlastností kvantové mechaniky a kvantové teorie pole jsou symetrie vlnových funkcí a polí. Vlastnosti symetrie během změny identických částic nepodléhají Paulimu vylučovacímu principu, ale symetriím vzhledem k transformacím.

* * *