Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Zbyněk Čáp

Rančer

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Rančer

Zbyněk Čáp

"Fran, zajdu se podívat ven, jestli se tam zase něco nepotuluje," řekl Michael Joroda své ženě. Jen kývnutím dala najevo, že ho zaslechla. Dále však strnule hleděla před sebe, kde v prostých lůžkách ležely a umíraly dvě z jejich čyř dětí. Potřásl bezradně hlavou. Jestliže ji už ani zmínka o potenciálním nebezpečí tam venku nedokázala vytrhnout... Raději vyšel z domu. Byla to veliká roubená stavba, co nejlépe napodobující dávné pastevecké usedlosti. Joroda byl správce budovy i pozemku. Když byl ve službě, působil jako rančer a jeho jméno změněné na stylovější Jordan s úctou vyslovovaly stovky zákazníků. Boháčů chtivých dobrodružství, kteří pod jeho vedením sedlali polodivoké koně a hnali stáda ještě divočejšího dobytka na sto kilometrů vzdálený ranč Speedy Colts.

Ale to byla minulost. Tak blízká a současně tak daleká... Pouhé tři dny. A přitom měl ještě teď před očima ohromnou kouli ohně, která přeletěla po severním obzoru. Právě se loučil s poslední skupinou zákazníků, když se to stalo. Zírali na jev a vzrušeně diskutovali o jeho příčinách. Možná pár minut poté, co koule zmizela a zanechala po sobě jen záři na východě, na ně zavolal kapitán přívozního prámu "pane Jordane, volali z okresu. Všichni prý mají vyhledat bezpečný úkryt a nevyjít dřív jak ráno." Nabídl zákazníkům, že mohou přespat na ranči. Ale vedoucí jejich skupiny, informační magnát Jerry Subbot to arogantně odmítl. "Blbost. Na nádenickou pryčnu mne už nedostanete ani párem těch vašich dobytčat. Vracím se do hotelu a to teda berte na vědomí - už mě tady neuvidíte." Někteří muži se tomu zasmáli, někteří na Michaela vrhli pár omluvých pohledů typu 'ne že bych s ním souhlasil, ale to víte...' a všichni odpluli.

Natáhl na sebe bez uvažování špinavé pracovní kalhoty, s botami se nezdržoval a vyrazil pátrat, co se stalo jeho blízkým. U dveří pokoje, který sdílely Jane a Eva se srazil s manželkou. "Miku," vydechla, "to jsem ráda, že tě vidím... Na Evu se převrátila skříň..."

Vtrhl dovnitř. Eva už nekřičela, ovládla se natolik, že dokázala potlačit bolest. Těžká skříň ze skutečného dubového dřeva jí ležela přes nohy a celou vahou je tiskla k zemi. Vyděšená Jane se ze všech sil snažila o její zdvižení, jenže síly jí nestačily. Sám Michael měl co dělat, aby masivní kus nábytku, z jehož polic se vysypaly desítky předmětů přizdvihl a Francis dceru vytáhla.

Postavil se nad panel a bezradně zíral na desítky ovládacích prvků. Ve srovnání s jeho automobilem zde toto bylo... Prostě letadlo, připoměl si s úšklebkem úsloví, které zaslechl jako kluk. Přesto našel několik povědomých tlačítek. Opatrně stisknul jedno, s nezpochybnitelným symbolem aktivace pohonu. Žádný výsledek. Zamyslel se, co mohl udělat špatně. Prohlédl si pult pořádně ještě jednou a uviděl to. Úzkou štěrbinu startéru. Klíč se válel na podlaze. Zvedl ho, očistil kontakty karty od krve a vsunul ji do slotu. Opět se pokusil o zážeh generátoru. Zase nic.

Kabinku zaplavila mdlá vůně rychloléku QHB.

* * *

Z reproduktoru se dlouho ozýval jen dech vzdáleného mluvčího. Pak muž opět promluvil, s patrnou opatrností, možná napětím ve hlase: "Mžná. Kde žiete?"

* * *

"Vůbec nic?"