Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

David Black

Upíři

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Upíři

Upíři

David Black

Někdy to zažil každej. Cesta domů chladným podvečerem, kotouče mlhy valící se ulicí. Tma. Stíny na průčelích paneláků, kvílení větru v téměř opadaných větvích stromů a divný pocit v zádech. Otočíš se......... možná se něco mihlo mezi kontejnery, kočka nebo velká krysa, otřeseš se hnusem....... pod žlutou lampou zapiští netopýr. Kdoví proč přidáš do kroku a s úlevou za sebou zabouchneš domovní dveře........

Nikdy tam venku nic není. Není..........?

Seskočil ze střechy oprýskaného domu a plížil se tichými kroky podzimním večerem. Pomalu přecházel v noc a tma houstla a temněla, v tom sychravém čase, plném padajícího listí a nostalgie. Vítr studil, hnal před sebou chuchvalce mlhavého oparu, ovíjely se kolem zdí hřbitova a mezi náhrobky, porostlými lesklým břečťanem. Vrata zaskřípala v zrezavělých pantech, když se do nich opřel nápor větru a větve kaštanů o sebe narážely s kvílivými vzdechy.

Už to skoro nevnímala, i přestože pocit tísně v ní zůstal celou dobu, kterou strávila na starém hřbitově v té zanedbané čtvrti. Skloněná nad deskou hrobu se pokoušela zapálit knot v keramické lampě, zafičelo to a téměř živý plamínek odumřel, škrtla zapalovačem a jiskra zhasla podruhé. Nemělo to smysl, v tom vichru by lampička stejně dlouho nesvítila, narovnala se a zadívala se do tmy. Nechtěla se zdržet tak dlouho, ale neudržovaný hrob vyžadoval spoustu péče, hromádka plevele zůstala na cestičce a stonky poletovaly vzduchem. Rozhlédla se. Vzadu u zdi se černaly obrysy kontejneru........

Sýček se ozval ve větvích kaštanu, otočila se a zahléhla stín mezi hroby, se srdcem až v krku zůstala stát. Klid, uklidni se, hlavně nesmíš dát najevo strach. Krev jí pulsovala ve spáncích zběsilým tempem. Šla kaštanovou alejí k východu jak nejpomaleji dokázala, za sebou zaslechla pobavený smích. Už sem nikdy nepůjde večer......hlas sovy zahoukal své - póóóóóójď - za tmavými stromy... Zbrkle pustila spojku a motor auta zakvílel, roztřesenou rukou zařadila, rozjela se přískoky a ve zpětném zrcátku zahlédla mlhavou postavu ve hřbitovních vratech. Už sem nepůjde nikdy!!!

"Neblbněte, je tady zima, kam chcete jít......."

"Ale ne."

"Co benzín?"