Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Jaroslav Jiran

Kousnutí blechy

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Kousnutí blechy

Kousnutí blechy

Jaroslav Jiran

Zveřejněno se souhlasem českého magazínu o sci-fi a fantasy Ikarie

http://www.ikarie.cz

Simona se protáhla, hlasitě zívla, a protřela si oči. Pak se převalila na bok, aby dosáhla na budík, který bzučel vedle postele. Nato se rychle otočila k Hanserovi. Ten se však jen trochu pohnul, zamumlal něco, čemu nebylo rozumět a zase upadl do

hlubokého spánku. Dívka si oddechla. Znovu se pomalu a důkladně protáhla a opatrně, aby ho nevzbudila, odtrnula přikrývku a spustila nohy do trepek. Po špičkách vyšla z ložnice a tiše za sebou zavřela dveře.

Zatímco se vařila voda na kávu, zapálila si cigaretu a pořád ještě jen v trepkách se postavila před zrcadlo. Zaujala několik póz a kriticky se pozorovala. Vztáhla paže vzhůru a vypjala celé tělo jako luk, pak si rozepnula sponu a pohodila hlavou. Záplava

světlých vlasů jí okamžitě zahalila krk i ramena. Spokojeně si pohladila plná ňadra a vzdychla. Zatoužila být o několik let mladší. Kdyby jí bylo dvaadvacet nebo aspoň pětadvacet, měla by ještě naději. Věděla, že i teď by se jetě dobře vyjímala na titulní

straně filmového týdeníku. Kromě nepatrných vrásek kolem očí a úst na sobě nenašla žádnou vadu. Sklonila hlavu k rameni a znovu se podívala do zrcadla. Kdepak, je pozdě. To, co už nedokázala, bylo vypadat a chovat se tak pitomě naivně a bezstarostně jako když jí bylo dvacet. A to se právě žádá.

Opekla několik topinek se sýrem a šunkou. Ty má Hanser po ránu nejraději. Naložila snídani na tác a prozpěvujíc si "Sladkou projížďku", vrátila se do ložnice. Hanser ještě spal.

Položila tác na noční stolek, vklouzla pod přikrývku a s pomalou nenasytnou vláčností se k němu přitiskla. Dvěma prsty přejela dlouhou bílou jizvu na jeho prsou asi na dlaň pod pravým ramenem a pak ho lehce kousla do boku.

Hanser se ve spánku usmál a roztáhl paže, aby ji objal, ale Simona se smíchem uhnula, vyklouzla z postele a roztáhla závěsy. Do ložnice vnikl příliv slunečních paprsků a přinutil Hansera přivřít oči, sotva je otevřel.

"Už je ráno! Osm hodin, patnáct minut, dvacet vteřin, dvacet jedna, dvacet dva, dvacet tři..." říkala melodickým hlasem a jak odpočítávala vteřiny, nakláněla do rytmu hlavu střídavě vpravo a vlevo jako kyvadlo.

Hanser se konečně úplně probral. Zamračil se na slunce, a zaclonil si rukou oči. Vzápětí vyskočil z postele, vrhl se k oknu a rychle zatáhl závěsy. Pak Simoně unaveně pohlédl do očí a začal vyčítat: "Co to, prosím tě vyvádíš? Už jsem ti snad stokrát opakoval,

že si nemůžu dovolit, aby mě tu..."

"No co, kristepane," přerušila ho a zvedla oči ke stropu. "To tady mám s tebou být pořád zabedněná jako v hrobce? Že ty ale dovedeš člověku zkazit náladu, sotva otevřeš oči. To bude zase den. Už to vidím!"

Otráveně se k němu otočila zády, sehnula se pro župan, ležící zmuchlaný na zemi vedle postele, a oblékla se.

Hanser si jí nevšímal. Stál u okna a úzkou škvírou mezi závěsy soustředěně pozoroval ulici a protější blok domů. Na okamžik se mu zdálo, že v jednom okně až úplně nahoře... ale ne. Je jen nervózní, to je všechno.

Zamrzelo ho, že zbytečně zkazil Simoně náladu. Ale co může dělat? Znovu se zahleděl přes ulici. Nic se tam už nepohnulo. Anebo přece? Skoro nepostřehnutelný záblesk skla... Zatajil dech.

"Co je zase?" zeptala se vyzývavě a založila si ruce v bok.

Unaveně se usmála.