Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Vladimír Medek

A opravdu, malí zelení mužíčkové

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

A opravdu, malí zelení mužíčkové

A opravdu, malí zelení mužíčkové

Vladimír Medek

Zveřejněno se souhlasem českého magazínu o sci-fi a fantasy Ikarie

http://www.ikarie.cz

17. 3. 19..

Všecko začalo tak, jak to tisíckrát vylíčili předem; a jelikož šlo o událost vpravdě historickou, bývalo by se patřilo, aby na místě čekala hudba, představitelé města v čele se starostou Lacomtem a chumel reportérů; nebo aspoň špalír všech spisovatelů a novinářů, kterým tenhle námět kdy dopomohl k honoráři. Ovšem i největší události se někdy dostavují nečekaně, a tak ulička Anne-Margueritte byla skoro pustá; bylo ostatně půl šesté a je to blbost, vstávat takhle brzy, jak reptal výčepník Louis, když vytahoval rolety. Jeho jediným zákazníkem byla zatím slečna Denise Carmotová, která mu vyprávěla cosi o dvou pánech, s nimiž se seznámila večer. Chvílemi zabíhala i k jiným večerům a jiným pánům, a z toho, jak je rozdělovala na slušňáky a hajzly, čtenář už dozajista pochopil, že patřila k nejstaršímu řemeslu na světě. Louis si jejích řečí nevšímal; byl na nočňátka zvyklý a tržby od nich představovaly hlavní důvod, proč otvíral tak brzy. Denise si právě nabrala další sousto pepřeného tatara, když se to stalo.

Nad uličkou Anne-Margueritte se objevil diskovitý předmět a s bzučením se snášel dolů. Měřil v průměru asi třičtvrtě metru, a když byl těsně nad zemí, vyklouzly zespod tři tenké nožky a natahovaly se, až zůstaly stát na křivolaké dlažbě. Jako domeček na kuří nožce, pomyslil si Louis. Teprve pak si váhavě připustil, co vlastně vidí.

"To ne," vyjekla Denise. "Já jsem přeci nic nepila - Pro Krista, proč se to musí stát zrovna mně?"

Sklenička abstintu, kterou měla v ruce, její tvrzení poněkud zpochybňovala, jenže teď nebyl čas se s ní přít.

"Kuš," vyzval ji Louis nešetrně. "Já ho přeci vidím taky."

Ještě se nestačil rozhodnout, zda si tu věc má prohlédnout z blízka, když se na boku otevřela dvířka, dolů sjely schůdky a po nich vystoupili dva zelení mužíčkové; na hlavách měli přílby, jaké Luis kdysi viděl ve filmu, a jejich stříbřitě zelené oděvy byly plné páček. V oválných obličejích měli štěrbinovité oči a odulá ústa; neměřili víc než třicet centimetrů.

Mužíček se zakřenil a ukousl mu prst.