Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Richard Šusta

Narka

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Narka

Narka

Richard Šusta

Ukázka z knihy, kterou si můžete nechat vytisknout na www.palmknihy.cz

Kapitola 1 - Orlí voliéra

Nit osudu Eli-Singha odměřoval šepot hvězd. On sám o tom ještě nevěděl, i když něčeho podobného se v hloubi duše obával. Zatím doufal ve své štěstí. Zaháněl nejčernější myšlenky a snažil se nevidět v bíle oděném muži, který ho navštívil, svého budoucího kata.

"Máš vše, o cos žádal! Kdy se dočkáme výsledků?"

Hluboký hlas příchozího studil. Eli-Singh se před ním choulil v rohu místnosti a očima zarudlýma od nevyspání prosil o čas. Po zádech mu stékaly kapky ledového potu a slova odpovědi z něho vylétala jako vyděšené krysy z hromady odpadků: "Nevím... Záleží na datech... Může to trvat déle... I několik let..."

"Slíbils týden, pokud ti obstaráme Mega-počítač. A ten jsi dostal. Pamatuj si! Budeš štědře obdarován, uspěješ-li. Jinak se připojíš k Oddaným, kteří zbytečně zahynuli pro tvé plané sliby!"

Eli-Singh padl k zemi. Zabořil čelo do koberce u nohou svého chlebodárce a s úlevou, že opět vyvázl, horečně sliboval: "Nejsvětější Proroku, hned znásobím své úsilí!"

Tiskl se k podlaze a napjatě poslouchal pleskot sandálů. Nejsvětější Prorok odcházel. A čtveřice strážců v modrých hábitech také. Když se za posledním návštěvníkem zasunuly dveře, Eli-Singh vyskočil a rozkřičel se na své podřízené: "Slyšeli jste? Zpět k mašinám!"

Několika kopanci povzbudil nejbližší, neboť se mu zdálo, že odlepují své tváře od země příliš pomalu. Práce se opět obnovila a Eli-Singh se vrátil ke studiu křivek na displeji. Silně ho znepokojovaly.

"Týden je holý nesmysl, vyžádá si to nejméně měsíc, možná i rok," zašeptal sám pro sebe. Mýlil se. Šeredně.

Zdroj potíží Eli-Singha se v tuto chvíli nacházel několik tisíc kilometrů západněji - v centrální budově MakroBanky, nejvýznamnější finanční společnosti států Euroamu. Klapal zde starodávný skartovač. Muzeální stroj měl prosklené boky a stál na vysokých mosazných nohách uprostřed rozlehlé místnosti bez oken. Blýskaly se v něm ocelové nože a krájely vložené listy papíru na drobné odřezky, z kterých by bylo možné složit původní dokument až po letech trpělivé práce.

Kolem skartovače kroužilo dvanáct tančících postav a opodál zpíval dvanáctičlenný sbor. Všichni účinkující měli modrobílé kostýmy se stejným střihem pro obě pohlaví a podobné účesy. Jinak tomu ani nemohlo být, vždyť hráli Zpěv Sjednocení. Jejich jednotné oblečení vyjadřovalo rovné právní postavení všech občanů států Euroamu, záruku stejných šancí na úspěch pro každého bez ohledu na jeho původ, barvu pleti a pohlaví. Diváky v místnosti zastupovalo obrovské plátno, zavěšené na stěně až u stopu a rozdělené na dvacet osm čtverců. Každý z nich znamenal jednu linku videokonference. Zhruba polovinu polí už zaplnily projekce osob, zbytek dosud zel prázdnotou, ale neustále přibývaly další obrazy.

Dnes klikou skartovače točil výjimečně sám vicedržitel MakroBanky. Právě on nechal před lety složit Zpěv Sjednocení jako reklamu na generační obligace a slavil s ním nečekaný úspěch. Občanům států Euroamu, osamělé oázy demokracie ve světě plném fanatismu, zločinu a chmurných ekologických vyhlídek, se zalíbil klapot řezacích nožů a žertovný text, který s lehkou ironií vypovídal o jejich touhách a nadějích. Vicedržitel byl patřičně hrdý na svůj nápad a sponzoroval jeho tradici. Najal estrádní skupinu, která hrála Zpěv Sjednocení každé pondělí, a záznam vystoupení předával do veřejné počítačové sítě. Jeho obsah se neustále nepatrně měnil a doplňoval o odkazy na aktuální události. Pouze mimořádný znalec dění ve světě porozuměl všem narážkám, o čemž svědčily i mnohahodinové spory expertů.

Všechny čtverce na velkém plátně se již zaplnily a vystoupení se chýlilo ke konci. Sbor zpíval:

"...náš Euroam deprese nepotopí,

inflace nerozhází, konflikty nepopálí..."

Během sloky, parafráze na proslavený hinduistický epos Mahábhárata, čili Velký Boj, vicedržitel uchopil reklamní letáčky indického koncernu Ardžuna, postiženého náhlým poklesem na burzách, zamával s nimi a vsunul je do štěrbiny na vršku skartovače. Řezací nože je lehce rozkrájely a v proskleném zásobníku zavířily pestré odstřižky. Cena akcií Ardžuny nevypadala o nic lépe. To naznačoval i projev jednoho tanečníka, který se vydělil z kruhu a předstíral spokojenost křečovitými pohyby.

Jakýmsi nedopatřením se vedle skartovače, mezi papíry připravenými k rozemletí, octl i modrobílý šek Společné banky Euroamu. Zbyl teď na stole jako jediný a vicedržitel ho uchopil zcela mechanicky. Když ho nesl ke štěrbině, na moment zasvítil červený hologram v jeho rohu. Postavy na plátně dávaly najevo hluboké zděšení a gesty se snažily zarazit hrůzné zneuctění jednoho z nejvíce obdivovaných symbolů Euroamu - jeho stabilní měny. Vicedržitel je však nevnímal. Vypadalo to, že je myšlenkami již někde jinde, a vsunul šek do stroje. Nože divoce zaskřípěly a zastavily se. Vicedržitel se zarazil, na okamžik se zatvářil udiveně a potom zatočil klikou na druhou stranu. Ve chvíli, kdy zněla závěrečná slova Zpěvu Sjednocení:

"...proto až ke hvězdáám

bude stoupat náš Euroáám."

vytáhl ze štěrbiny neporušený šek a s úsměvem ho položil vedle stroje. Přitom se ozvalo jemné zapraskání, které prozradilo, že šek je pouhá napodobenina, dovedně vyrobená z ocelové fólie. Obličeje na plátně se usmívaly. Vtip se zalíbil.

Vicedržitel se lehce uklonil, sestoupil z jeviště a zamířil k velkému stolu naproti plátnu. Ostatní účinkující udělali žertovná pukrlata vzdáleným divákům, uchopili skartovač a vytratili se ze sálu. Za nimi zněly řízné povely. Technici v poklusu naposledy prověřovali zářiče umístěné kolem sálu, schopné zarušit jakékoliv odposlouchávací zařízení, které by snad uniklo pečlivým prohlídkám. Spokojeni s výsledkem kontroly odjeli expresní zdviží do centrály elektronického dohledu. Jakmile opustili chodby, ozbrojené hlídky v celé budově zaujaly palebná postavení. Rozkaz zněl střílet na narušitele bez varování. Ochrana objektu byla výborně vycvičena a stavu nejvyšší pohotovosti dosáhla za dvě minuty.

Vicedržitel usedl za stůl a k němu se přidružila pětice významných akcionářů MakroBanky. Všichni si nasadili černé videohelmy.

"Vážení obchodní přátelé," pronesl vicedržitel. Jeho pozdrav zachytila čtveřice 3D-procesorů, rozmístěných ve stropě sálu, které během každé vteřiny vychrlily dva miliony čísel, popisujících veškeré dění v sále. Vicedržitelova slova a pohyby změnily na posloupnost údajů a ty odeslaly do pancéřované krychle kryptoru, který data zašifroval.

Zakódovaný vicedržitelův pozdrav opustil kryptor a putoval pronajatou optolinkou k telekomunikační věži, spojující všech dvacet osm účastníků videoschůzky, roztroušených po celém Euroamu. Podobné konference patřily k běžným zakázkám společnosti, která věž vlastnila. Dnes, kromě této akce, zabezpečovala ještě dvě další; shodou okolností poradu policejních prezidentů a sjezd šéfů kokainového kartelu.

Směr, který trápil Eli-Singha, vedl za oceán. Kopii pozdravu, která tam putovala, odeslala elektronika k nedalekému pobřeží, kde začínal podmořský kabel. Proklouzla jím na druhou stranu moře a přes několik ústředen se dostala do rybářského městečka, odkud ji parabolická anténa na střeše místní pošty vyslala na nedaleký ostrůvek do bílé vilky, v níž pracoval kryptor vybavený stejným šifrovacím klíčem jako jeho protějšek v MakroBance. Bez problémů odšifroval data a poslal je do 3D-procesorů, od nichž vedly kabely k videohelmám na hlavách tří mužů a dvou žen, zástupců SvětoBanky. Ti uviděli prostorový obrázek připomínající lacinou počítačovou hru. Umělým hlasem je pozdravila animovaná postavička vicedržitele, jejíž pohyby kopírovaly svůj vzor včetně mimiky tváře. Vypadala velmi věrohodně, nicméně byla pouhou simulací a měla jenom křestní jméno a titulek s označením funkce. Kdyby se prozradil šifrovací klíč, nebo někdo z mnoha účastníků schůzky zradil, žádný soud na světě by nepřijal počítačem generovaný obraz za důkaz. Mohlo padnout pouze tajemství, ale nikoliv ti, kteří o něm rozhodovali.

Osoby ve vilce odpověděly na pozdrav lehkou úklonou a usmály se. Data popisující jejich pohyby odcestovala zpět do MakroBanky opačnou cestou a jejich gesta zopakovaly, ve videohelmách všech účastníků konference, animované figurky, které seděly s mnoha podobnými v kruhovém jednacím sále.

Úsměvy zástupců SvětoBanky by určitě nevypadaly tak klidně, kdyby tito věděli, že v místní ústředně pracuje oddaný služebník Nejsvětějšího Proroka, který pomocí malé propojky zařídil, že údaje, jdoucí do vily a zpět, proudily také do blízké pobočky firmy z nepříliš demokratické země. Odtud běžely k nejbližší telekomunikační věži a přes spojovací družici odlétly na jiný kontinent. Tam vklouzly do sálu ukrytého v podzemním bunkru uprostřed hor, kde šuměla záznamová zařízení a ukládala přicházející zašifrovaná data. Na jednom stole ležel i kryptor, jaký používali účastníci schůzky, a vedle něho čekaly 3D-procesory a videohelmy. Oddaní Nejsvětějšího Proroka nešetřili penězi a svými životy a odvedli dobrou práci. Pouze šifrovací klíč stále chyběl. Klávesnice kryptoru čekala na výsledky od Eli-Singha a Eli-Singh zas upíral své naděje ke Zpěvu Sjednocení.

"Dovolte mi, abych zahájil v pořadí již třetí naše rokování o nejvýznamnějším obchodu v dějinách lidstva. Pevně věřím, že dnes společně nalezneme řešení všech sporných otázek a dospějeme k rozhodnutí," pokračoval vicedržitel v sále MakroBanky. Když jeho animovaný obraz dořekl poslední slovo, vystřídal ho obrázek dvou dokumentů. Všichni účastníci je znali.

První spis specifikoval seznam zboží a způsob platby za něj. Jeho podpisem by se lidstvu otevřely dveře do vesmíru. Dostalo by tisíc hypermotorů, umožňujících skoky hyperprostorem, spolu s detailními plány na stavbu kosmických lodí a dále mnoho poznatků, potřebných pro osídlení cizích světů. Dohoda pamatovala i na mapy cest k pěti hvězdám, kolem nichž obíhaly planety s podmínkami vhodnými pro život člověka. Nechyběla v ní ani pojistka platby - komorové rezonátory, nutné ke stanovení navigačních vektorů hyperskoku, jim protistrana pouze zapůjčí. Lidstvo se stane jejich vlastníkem až po zaplacení a současně s nimi obdrží i tajemství hyperprostorové navigace a přesné postupy výroby darovaných hypermotorů. Lhůta k vyrovnání závazků za dodávku činila šedesát let.

Nabídku předložili MakroBance jednatelé neznámé organizace, a protože smlouva svým rozsahem převyšovala její možnosti, rozhodlo se její vedení přizvat i další silné skupiny Euroamu. Dvacet osm společností, které se tu dnes sešly, kontrolovalo dohromady přes čtyřicet procent akcií firem Euroamu a polovinu politiků jeho států.

Součinnost všech zúčastněných při plnění smlouvy s Neznámými vymezoval druhý zobrazený dokument, definující poměry dělení zakoupeného zboží a spolupráci zúčastněných při splácení dluhu za dodávku. V ostatních oblastech se mezi nimi předpokládala tvrdá konkurence. Soutěživost byla neochvějným základem prosperity, hlavního hesla Euroamu.

"Na programu máme seznámení s výsledky práce jednotlivých komisí ustanovených během poslední schůzky," dokončil vicedržitel zahajovací projev. Jako první se přihlásila skupinka nedočkavých techniků, kteří navštívili kosmický koráb Neznámých a absolvovali v něm mezihvězdný let. Mluvili v superlativech a své projevy prokládali snímky kosmické lodi a cizí hvězdné soustavy.

Referát techniků uzavřel vedoucí komise. Titulek ho dokonce ohlásil celým jménem - prof. Stephan Trekins, dvojnásobný nositel Nobelovy ceny za fyziku. Učenec horečně vykládal: "Měli jsme za úkol odhadnout, kolik roků dělí naše vědce od objevu mezihvězdných skoků. Neznámí nám dovolili prostudovat jejich hypermotory. Nevím, jak bych to lépe vyjádřil, ale připadali jsme si vedle nich jako neandrtálci v raketoplánu. Technika Neznámých je prostě něco jiného, než co známe. Nechápali jsme ani nejzákladnější principy. Na první pohled připomíná rezavý šrot vyhrabaný na smetišti, a přesto funguje dokonale. Ze všech sil se přimlouvám za přijetí smlouvy. Troufám si říct, že lidstvo dostalo šanci provést skok vpřed o celá tisíciletí!"

"Johne, co vás k tomu vede?" zeptal se ho vicedržitel.