Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

JITA

Sekvoje

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Sekvoje

Sekvoje

Jita Splítková

A smrt je zlo - tak bozi uznali: vždyť kdyby byla krásná, též by zmírali...Sapfó

Publikováno se souhlasem autorky a redakce vědecké přílohy Universum internetového deníku Neviditelný pes [X1].

Zrcadlo internetového měsíčníku Natura (http://natura.baf.cz/),
mail: natura@snisnet.cz

Časopis vychází jednou měsíčně, nové číslo vycházi nejpozději těsně před koncem předchozího měsíce.

Všechny články jsou přehledně uspořádány v knihovně, která čtenářům umožňuje vybrat si články podle svého vlastního zájmu.

Řidič přepravníku se nenápadně podíval do zrcátka na svého jediného pasažéra. Proč si asi sednul až dozadu? Chce spát? No musí bejt unavenej. Taky bych si na jeho místě schrupnul. Znovu se na něj podíval. Ne, nespal. Díval se na modročernou oblohu a hledal jednotlivé planety a hvězdy. Neodvažoval se ho rušit, ale tak rád by se od toho muže pohodlně sedícího a civícího vzhůru něco dozvěděl. Kdy se stane, že se dostane do takové blízkosti legendy.

Jak jen začít? Mám si troufnout oslovit ho? Prý to nemá rád. Mohl by si stěžovat. Kdo ví, nač může myslet? Kouká se nahoru jak nějakej blázen... Možná vzpomíná... Zůstalo mu tam dost přátel a kolik lidí asi zachránil... Vrací se jako hrdina... Ten musí mít zážitků! Tak slavný člověk... a já. Povzdechl si.

"Dlouhá cesta, co?" Ozval se zcela nečekaně cestující. Honem nevěděl, co mu má odpovědět. "Dlouhá, dlouhá..." Vykoktal. A opět oba mlčeli. Řidič nakonec nevydržel. "Stýskalo se vám?" Skoro vykřikl do předního skla první otázku, co ho napadla.

"Stýskalo?" Udiveně opakuje. "Jestli se mi stýskalo? Myslíte jako tady po zemi?" Až teď přestal sledovat nebe a podíval se na řidiče.

"Ano, tady po tý naší drahý zlatý matičce kuličce." Rozpačitě se zasmál. Co jsem to řek za hovadinu? Kdybych raděj mlčel. Dívá se po mě tak divně. Jak magor, možná ten vesmír nějak působí na mozek. Co mám dělat? No budu zticha, něco už si tam mele.

"Stýskat po Zemi?" Znovu se zadíval na nebe. "Ne!" Vykřikl tak, až řidič sebou trhnul. "Ne! To ne. Když jste ve vesmíru, něco jako stýskání po Zemi vás vůbec nenapadne. Teď se mi stýská."

"Teď?! Po čem?!" Nevěřícně se na něj podíval. "Jestli se teda mohu zeptat." Rychle dodal s nehranou pokorou v hlase.

"Po čem?" Smutně se pousmál. "Po vesmíru."

"Ale, vždyť jste se právě teď vrátil?" Nechápavě kroutí hlavou a dokonce se mu poprvé podíval přímo do očí.

"Kdo tam nebyl, nepochopí." A opět zvedl hlavu k nebesům. "Tam, tam je všechno úplně jiné. Úplně! Všechno! Třeba barvy. Opravdu..." Zakroutil hlavou a zavřel oči. "Ty barvy! Ta krása." Začíná mluvit stále hlasitěji. Gestikuluje rukama. "Ne, takové tady nemůžete nikdy vidět. Nikdy! Žádnej malíř nic takovýho nenakreslil. Nemohl! Lidská fantazie nestačí. To musíte vidět, abyste to pak mohl nakreslit! Ale obávám se, že paleta našich malířů nebude stačit. To, to musíte opravdu vidět. Zažít. O tom se prostě nedá mluvit." Vstal ze sedadla a přešel až k místu řidiče. Chytil se jeho sedadla a pokračuje v monologu. " A když máte to štěstí, jako já, prožijete i stav beztíže! To je fantastický! První dny se vám sice zdá, že vám někdo rozřezává hlavu, na nic nemáte chuť, nic vás netěší. Já jsem třeba dva dny blil, ale to přejde! Všechno přejde a vám se najednou zdá, že jste sám součástí vesmíru. Není už něco cizího, nedostupného, nepřátelského. Je ve vás a vy v něm. Chápete ten úžasný pocit? Je to něco... něco..." Svírá dlaně v pěsti a buší si do hlavy. "Něco... neumím to říct. Neumím! Přál bych vám to zažít! Pak byste pochopil. Až pak." Sedl si na nejbližší sedátko. Sklonil hlavu. Přikryl si oči dlaněmi. Vypadalo to, jako kdyby plakal.

Do konce cesty už nepromluvil a řidič se už neodvážil položit další otázku.

Dívá se za ním. Vedle něj zastavil další přepravník. Kolega na něj houkl. "Čau."

"Čau." Mechanicky mu odpověděl.

* * *

* * *