Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Jiří Hons

Hvězdy nad Mariner City

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Hvězdy nad Mariner City

Hvězdy nad Mariner City

Jiří Hons

Drobný flíček červenooranžového slunce zapadl v dálce za pyšnými rudými horami a lososově růžová denní obloha nenápadně prolnula ve tmavě modrou. Nad Mariner City, přes jehož vyhlídkovou kopuli jsem tuto proměnu pozoroval, zavládla noc. Vzápětí nato zaplála vysoko v kopuli jasně bílá světla xenonových výbojek a znemožnila mi, stejně jako vždy, spatřit hvězdy marťanské oblohy. Jednou přeruším kabely vedoucí k výbojkám a alespoň na chvíli, než dorazí opravářské čety, uvidím jak vypadají hvězdy odtud, z Marsu, který jsem sám až donedávna byl zvyklý vídat na nočním nebi Země. Možná že se mi podaří spatřit i ji - zapovězenou planetu, kterou už nikdy nesmím navštívit, jinak...

Zaplašil jsem myšlenky na smrt v lapáku a mrkl na hodinky. Sakra, nejvyšší čas vyrazit, abych stihl noční šichtu. Zvedl jsem se z lavičky, minul hlouček zazobaných japonských turistů a vstoupil do bezpečnostního turniketu magnetické dráhy. Tak - tak jsem naskočil do zavírajících se dveří rychlovlaku a uvelebil se na měkce polstrované sedačce. Znovu jsem zkontroloval čas - sedm minut do začátku pracovní směny, těch dvěstě metrů od stanice dráhy budu muset běžet, abych dorazil včas.

Udýchaný a zpocený jsem se přiřítil ke vchodu číslo 113A - 210 a přitiskl palec k identifikačnímu čtverečku. Dioda zámkového systému zeleně mrkla, ozvalo se zasyčení otevíraných dveří a já byl vpuštěn do areálu továrny na kyslík, zásobující celé Mariner City, do svého nynějšího pracoviště. Jako blesk jsem se prohnal okolo vrátného, který mi věnoval pouze zběžný pohled - byl už na mé pozdní příchody zvyklý - z věšáku v šatně jsem serval pracovní plášť zelené barvy, určený pro kontrolní techniky, nasoukal jsem se do něj, pomocí otisku palce otevřel další dveře a plavně usedl na otáčivou židli před počítačovým terminálem. Nalogoval jsem se, naťukal přístupový kód a na trojrozměrném monitoru před mýma očima se rozsvítil barevný schematický model továrny, respektive sekce pro separaci kyslíku z vody. Vodu jsme v Mariner City získávali z podpovrchových kapes ve středně hlubokých vrstvách permafrostu, věčně zamrzlé marťanské půdy. Samozřejmě to nebyla kapalná voda, jaká proudila z vodovodních kohoutků v koupelnách a kuchyních Města, ale voda ve formě ledu smíšená s různými nečistotami, mezi kterými převládal trojmocný oxid železa, zbarvující marťanské pláně do charakteristické rudé barvy. Po převedení do kapalného stavu, přečištění důmyslnou soustavou filtrů a následné destilaci přicházela voda do sekce, nad kterou jsem vykonával dozor - zde se elektrolyticky rozkládala na kyslík a vodík. Vodík se okamžitě zkapalňoval, napouštěl do ocelových tanků a sloužil potom jako palivo pro kolová, polopásová a pásová vozidla, vznášedla a raketové tahače létající den co den na oběžnou dráhu Marsu a uskutečňující spojení s orbitálními stanicemi. Většina objemu kyslíku se sice zkapalňovala také a byla používána jako oxidační činidlo k těm samým účelům, ale primární smysl továrny byl jiný - a to zásobovat kyslíkem, namixovaným v tom správném poměru s dusíkem a dalšími plyny celé Mariner City, město čítající okolo tříset tisíc obyvatel. Pokud by z jakéhokoliv důvodu produkce kyslíku poklesla, omezil by se objem dodávaný pro palivový průmysl ve prospěch kyslíku, respektive vzduchu určeného k dýchání a tím i k udržení života obyvatel Mariner City. Život kolonistů byl mnohem cennější než cokoliv jiného...

Barman mě zaregistroval, sotva jsem vešel dovnitř.

"Ahoj Side," kývl na mě. "Jako obvykle, jo?"

? ? ?

1

1