Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Zdeněk "Fakír" Bartl

Avie na Titanicu

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Avie na Titanicu

Avie na Titanicu

Zdeněk „Fakír“ Bartl

2001-2002

Chcete-li autorovi něco sdělit, můžete tak učinit na e-mail: z.bartl@centrum.cz

No jo, tak jsme naučeni na mosty, že je v atlase ani nevnímáme, natož abychom je vyhledávali. To je čára přes rozpočet. Vystupuji z kabiny a jdu obšlápnout drny, abych při otáčení kolem šťovíků nezapadl do bahna. Sytá zeleň nebudila důvěru a ty baráčky za mnou nevypadaly na to, že by skrývaly traktor či jinou vyprošťovací techniku.

„Už jedu,“ probouzí mě z chmurných myšlenek sytý baryton nesoucí se od vody. Z druhého břehu, napříč tekoucím živlem, směřuje ke mně jakýsi prám, na jehož zádi stojí starší muž a odstrkuje se bidlem. Otáčím se, na koho volá, a nikoho nevidím. Že by to platilo mně? To snad ne! Na ten placatý kajak bych měl strach vzít rodinu a ten pomatený stařík se tváří, jako by mínil naložit mě i s náklaďákem! Zřejmě se domnívá, že Avie je prázdná. Přiráží a poutá ty necky ke kolíku.

„Kolik to váží?“ kývne hlavou k autu.

„Asi šest tun,“ děsím ho.

„To jde,“ nevzrušeně kontruje sladkovodní vlk a velí: „Najížděj, já ti budu ukazovat.“

Zůstávám vyděšený, ale nemám už sil odporovat. Lezu za volant a snažím se trefit se na prkna. Určitě se mi to podařilo, neboť kapitán se rázem ocitnul ve výši mých očí. Jeho dlaně pobízely k postupu. V duchu jsem viděl auto na boku vedle lodice, vlnky šplouchající rozverně v kabině, šupináče hrající si na korbě mezi bednami a duhovou říčku kolorovanou tuzemskými barvivy z utopených přaden. Navzdory této vizi pokračuji v naloďovacím manévru; vůz vjel zplna na palubu, soustava se totiž zhoupla a velící důstojník zmizel z výhledu.

„Co jsem dlužen?“ táži se vyschlým hrdlem.

* * *

Modrý levhart ve službách Pleasu

Nákladní automobil nemusel v minulém režimu nutně sloužit pouze k přepravě nákladu, ale bylo možno použít jej i na okrasu a to jednou za rok, do prvomájového průvodu. Nejinak tomu bylo i u Pleasu. Elán a nadšení, jak jsem si pamatoval z dětství, ovšem dávno z lidí vyprchalo a z oslav se stala povinnost, což bylo znát i na oněch alegorických vozech.

* * *

*

* * *

* * *

* * *

* * *