Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Zdeněk "Fakír" Bartl

Z hřiště za řídítka

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Z hřiště za řídítka

Zdeněk "Fakír" Bartl

2001-2002

Chcete-li autorovi něco sdělit, můžete tak učinit na e-mail: z.bartl@centrum.cz

I přes veškeré sportovní pokusy jsem již od brzkého mládí neochvějně směřoval k tomu jedinému a pravému sportu, který se měl stát mým osudem - totiž k motorismu. Tak jako snad většina mladých mužů, i já jsem dospěl do let, kdy ve mně vůně spáleného benzínu budila mnohem větší emoce než parfém "Chat Noir" okolních dívek.

První setkání s mistry řídítek, které mi utkvělo v paměti, proběhlo na havlíčkobrodském letišti, kde vojáci připravovali každoročně prvního června pro děti oslavy jejich svátku. Ukázky vyspělé bojové techniky socialistické armády, různé hry o ceny, vojenský guláš a předvádění činnosti Svazarmu. Kromě výcviku služebních psů a střelby ze vzduchovky bylo možno shlédnout i připravenost motocyklových jezdců zdejšího oddílu. Na trase o délce několika desítek metrů čekala na motokrosaře spousta záludností, třeba přejetí houpačky zhotovené z prkna položeného přes špalek, slalom mezi tyčkami nebo sebrání sklenky s vodou z jednoho stolu a její převezení na druhý, pochopitelně bez rozlití, to vše na čas.

Mezi muži v přilbách a kožených kombinézách nechyběl na trati ani Havriliák, známá komická figurka, patřící ke koloritu města stejně jako kostra proradného Hnáta na radnici. Býval to prý svého času vynikající sportovec, než mu "šiblo". Tedy Havriliák, ne Hnát. Mohl projet trať s přehledem, možná i vyhrát, ale jemu bylo nade vše pobavení diváků. Stavěl mašinu na zadní, kroužil kolem tyček dobrou minutu, houpačku přejel ve stoji na sedle a skleničku s vodou si nalil za krk. Tento mistr gagu mi učaroval natolik, že jsem si nedovedl představit svoji budoucnost jinak než v sedle Jawy a hrozně mě mrzelo, že už nemám řidičák. Na ten jsem si však musel ještě asi osm let počkat. Po několika letech jsme Havriáka, jak se mu zkráceně přezdívalo, měli možnost vídat v akci i na silnici. Koupil si tenkrát novinku na našem trhu, Jawu Sport na vysokých kolech. Chodívali jsme se koupat k rybníku zvanému Cihlář, kolem kterého vedla silnice od Chotěboře, a po ní častokrát prolétl rychlostí blesku na svém naleštěném stroji (a za hodinku zase zpět, ovšem s pytlem na zádech). Jezdíval do lesa na šišky. Míval dny, kdy vlítnul do škarpy na svém příhodném místě a perfektním přemetem přistával na trávě mezi břízkami. Sem tam se našlo pár neznalých, tudíž vyděšených jedinců, kteří ho iniciativně běželi sebrat, ale mistr jen s úsměvem poděkoval a oprášiv se, informoval zachránce, že pouze trénuje pády, aby ho nezaskočila případná havárie. Někdo i volal záchranku či "esenbáky", avšak ti už věděli, o co jde.

A už přicházel můj čas. Úspěšně jsem složil zkoušky (ještě ústní, žádné testy) v sále restaurace "Na Mariánce" a před zkušebním komisařem venku předvedl mistrné ovládání stroje Pionýr. Byl jsem s ním už srostlý jako Old Shatterhand s Hatátitlou, neboť mi ho hodné Jezule nadělilo pod stromeček a já pilně trénoval po polích, sníh nesníh. Ovšem s čerstvým vůdčím listem, opravňujícím k jízdě po veřejných komunikacích, se otvíraly zcela netušené možnosti, kterých jsem také náležitě využíval. Má mobilita mi dovolovala libovolně opouštět rodinné víkendy na chatě a naopak zajet si za rodiči naplnit "bachor", když mezi kamarády vytrávilo. Do školy už jsem samozřejmě nemusel šlapat po svých (trvalo to víc než půlhodinu). Pochopitelně mě nemohla odradit ani zima. Ale poučila mě o pravidlu předvídat a přizpůsobit jízdu povaze vozovky.

Jednou jsem však asi jel rychleji. Připravený Láďa za mnou plácnul, já automaticky přidal plyn a... až po pár metrech cítím, že má Pionýr neobvykle lehký odpich. Otočím se a vidím v dáli zvířený prach, z něhož po čtyřech vylézá můj spolujezdec. V tu chvíli už do něho buší asi pět párů ruček... Ten den jsme byli za blbce, koupání nás dlouho nebavilo a od té doby jsme šli na holky jinak. I silné muže na silných strojích chyby poučí.