Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Martin Cabalka

Osamocený hráč v poli

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Osamocený hráč v poli

Osamocený hráč v poli

Martin Cabalka

Linkový autobus se natřásal po hrbolatém povrchu vozovky a jedna z děr, přes kterou přejelo jeho zadní kolo způsobila, že jsem se probral z dřímoty. Sklo odráželo můj rozespalý obličej a nebýt osvětleného billboardu oslavující kvality Mattoni, nerozeznal bych, jestli jedu správným směrem. Minerálka byla majákem, který ukazoval, že každou chvíli přijde má konečná zastávka.

Vstal jsem a zazvonil na řidiče. Mrknul jsem na spolucestující, ale oba dva seděli dál. Autobus zabrzdil, dveře se otevřely a pustily dovnitř chladný vzduch. Vystoupil jsem a svižným krokem sešel ke schodům, které vedly do dobře osvětlené ulice. Rychlá chůze mi ale příliš nepomohla, a tak jsem hned u prvního kandelábru zastavil a odložil aktovku, abych si zapnul bundu. V duchu jsem uvažoval, zda se nestavit v nedaleké vinárně na grog. V tom se blízko mě naprosto nečekaně ozval hlas: "Pan Kazdera?"

Leknutím jsem povyskočil. Otočil jsem se a zjistil, že mě oslovil člověk, který se mnou cestoval v autobusu. Vůbec jsem netušil, jak dokázal vystoupit, aniž jsem si ho všiml.

"Panebože, málem jsem si pustil do kalhot. Kde jste se tu vzal?"

"Omlouvám se," řekl, ale znělo to příliš samozřejmě, než aby svou omluvu myslel upřímně. "Vystoupil jsem hned po vás," dodal, jakoby odměřil přesnou dávku informací, kterou se mohu dovědět.

"Jste pan Kazdera?"

"Ano," potvrdil jsem a sebral ležící tašku.

Beze spěchu sáhl do kapsy a mně se sevřel žaludek.

Vytáhl však pouze obálku. "Mám pro vás vzkaz."

Váhavě jsem vzal dopis do ruky a podíval se na něj. Na obálce bylo ozdobným písmem uvedeno mé jméno. Písmo mi však nic neříkalo, a tak jsem se zmateně obrátil k doručiteli.

"Od koho to je?," zeptal jsem se, ale odpovědi se nedočkal. Neznámý muž svižným krokem zmizel v temném podchodu, který vedl k zastávce na opačné straně silnice. Tam se mi za ním nechtělo, vzal jsem si své nejlepší boty, příliš dobré na to, abych šlápl do psích výkalů. Nechal jsem ho být, ať si jde, zasunul dopis do kapsy a vykročil jsem směrem k domovu.

Tak jak mě mohla, do prdele, opustit!

"Jo."