Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Milan Petrák

Já

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Já

Já

Milan Petrák

Publikováno s laskavým svolením autora.

Zdroj http://petrak.aktualne.cz

Slunce už vylezlo pěkně vysoko a zahřálo ostrovní vzduch, ale Třicetovi se vstávat ještě nechtělo. Trvalo alespoň půl hodiny, než se vyhrabal z lůžka, vyšoural z jeskyně a umyl se v potoce. Teprve studená voda ho zbavila zívání. Ani nestačil dosnídat svůj včera napečený chléb s datlemi a kokosovým mlékem, když se před jeskyní zachvěl vzduch a objevil se stroj času. Vyskočil z něj Čtyřicetpět a když našel Třiceta s rukama ulepenýma od datlí, dal se do smíchu: "To tak dlouho spíš nebo pomalu jíš?"

"Nediv se," povzdechl Třicet, zatímco balil nedojedený chléb do palmových listů, "staral jsem se dva dny o Osmnáctiměsíčního. Skoro celou dobu prořval a já ani teď nevím proč."

"Komu jsi ho předal?"

"Padesátjednovi, vůbec z toho neměl radost."

"Ten už si nějak poradí," řekl povzbudivě Čtyřicetpět. "Podle rozpisu máš teď na starosti Šesta. S tím to bude mnohem snazší."

Třicet nasedl a vydal se se Čtyřicetpětem o dvacet čtyři let zpátky do minulosti. Cestou ještě nabrali Dvacetšesta, který měl mít službu u Tříletého.

----------

Šest seděl na mořském břehu a kousal do chleba, který mu Třicet přinesl. Pozoroval Třiceta chytajícího ryby. Když pak Třicet zamířil se svou loďkou zpátky, přiběhl mu naproti. Zvědavě kouknul do sítě, ve které se mrskalo několik rybek.

"Co když jednou z moře všechny ryby vychytáme?" zeptal se starostlivě.

"Nemůžeme je vychytat," zasmál se Třicet. "Moře je velké, možná nekonečně velké. A kromě toho - vždycky se narodí dost nových ryb."

"Jak - narodí?" nechápal chlapec.

"No... vylíhnou se z takových kuliček."

"A já se taky vylíhl z kuličky?"

"Ty ne," zavrtěl Třicet s úsměvem hlavou. "To jenom zvířata se líhnou nebo rodí. Ty ale nejsi zvíře."

Klučina měl toho dne hloubavou náladu. "Tak jak jsem se tu najednou vzal?" zeptal se.

Třicet čistil loďku od řas a mlčel. Dobře si pamatoval, že jako dítěti mu tahle záhada vrtala hlavou. Teď už na to nemyslel. Věděl, že nemá smysl se takhle ptát. Kde se vzal vzduch? Kde se vzal čas? Kde jsem se vzal já? Musel se hodně otáčet, aby se postaral o sebe, jaký teď byl, i o sebe, coby o dítě žijící v minulosti. Na plané filozofování neměl čas. "Proč by ses tu měl najednou vzít? Je tu ostrov a ty k němu patříš stejně jako skály, jezero a les."

"Prý jsem byl kdysi úplně malé miminko. A co jsem byl ještě předtím? Proč se tam někdy nepodíváme se strojem času?" nedal se chlapec.

"Nemůžeme. Strojem se víc do minulosti nedostaneš."

"Proč ne? Copak jsi to někdy zkusil?"

"To víš, že jsem to zkusil. Ale přehnal jsem to. Nikoho jsem tu nenašel. Tak jsem se pokusil vrátit o pár týdnů zpátky, jenže stroj začal cukat jako pokaždé, když se spletu a snažím se přistát v čase, ve kterém už existuje."

"To je škoda," vzdychl Šest.

"Co je škoda?"

"To, co jsi říkal - že stroj nemůže existovat dvakrát."

"Já čtyřikrát pčíknul," vykřikl vesele, "to se mi ještě nikdy nepovedlo."

"Pojďte, dovezeme vás domů."

* * *

----------

----------

----------

----------

----------

----------

----------

----------

---------

----------