Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

David Black

Upíři IV dokončení

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

UPÍŘI IV/ 2.část

David Black

Prolog.

"Co to děláte? Zastavte! To přece nemůžete!"

Bagrista v červené kšiltovce nadskočil za pákami ovládajícími hydrauliku a leknutím spolkl právě načatou žvýkačku. Šestisetkoňový dieslův motor zahučel a ztichl. Do prdele! Málem toho idiota přejel. S povzdechem sáhl po vysílačce, pověšené na kabelu nad přístrojovou deskou monstrózního stroje a zmáčkl knoflík. "Pošli mi sem stavbyvedoucího, Kadle. Je tady ňákej magor." Muž měl v třeskutém mrazu na sobě jen tmavé, ošuntělé kalhoty a sako odněkud ze sekáče. Místo límečku od košile mu z něj koukal sepraný kolárek a stavbyvedoucí zaregistroval, jak se klepe zimou. "Podívejte, je to na příkaz z magistrátu. Statika budovy je narušená. A pořád sem lezou děti, ještě to zase na někoho spadne." Vypadal, že nechápe. "Musíte s tím hned přestat! Dole pod těmi sutinami zůstalo Kladivo!" "Co mi to tady vykládáte, jaký kladivo?" Prokristapána, co je to za blbce, možná nějakej pošahanej archeolog amatér. Stavbyvedoucí rychle ztrácel trpělivost. "Běžte radši pryč, pane, tady nemáte co dělat. Kvůli pitomýmu kladívku, co jste si tam zapomněl, přeci nemůžu přerušit práce. To je hrůza, jak jsou ty lidi dneska..." Se srdcem plným beznaděje scházel z prudkého kopce. Funící cisterna s betonem ho minula hned v úpatí.

1.

Padal sníh. To samo by ještě nebylo to nejhorší. Stál, díval se na dveře kostela a nedokázal se přinutit vejít. Bylo to příliš... všeho tam bylo příliš. Očumujících turistů, křížů, protáhlé obličeje mučených svatých s přiblblým vytržením zíraly z pozlacených rámů. Těžký, dusivý pach svící a kadidla, do rána by tam zdechl. Takhle to dál nešlo. Vrazil ruce do kapes, aby trochu zahnal vtíravý chlad a rozhlédl se po ulici. Auta zapadaná sněhem a rozčvachtaná, nasolená břečka na silnici, nesnesitelná kosa na to, že byl teprve konec listopadu. Schoval pěst do rukávu bundy a sklo se rozprsklo v hromádku zaoblených střepů, po chvíli zaparkoval Fabii s vyraženým bočním oknem v liduprázdné, postranní ulici. Majitel byl asi blázen, on sám by si v životě neotevřel krám se zbraněmi v takhle zastrčeném koutě. Koledovalo si to o průser. "Třicítky broky, dejte mi dvě krabice." "Váš zbrojní průkaz, prosím." Docela by ho zajímalo, kde je mu konec. Kam se vlastně uloží doklady zemřelých, když si je nikdo z příbuzenstva nepřijde vyzvednout. Nejspíš je skartujou. Škoda, zbrojáček by se teď hodil. Místo něj vytáhl zpod bundy dlouhý, leskle chromovaný klíč na utahování kol, který našel v autě a vrazil jej plešatému prodavači do údivem pootevřených úst. Nástavec s šestihranem vylezl na druhém konci lebky, zasviněný krví a bělavou mozkovou hmotou. Vytáhl mrtvému z kapsy klíče a otočil na dveřích ceduli s otvírací dobou...

* * *

* * *

* * *