Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Bob Řeřicha

Pacman

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Pacman

Pacman

Bob Řeřicha

Zveřejněno se souhlasem českého magazínu o sci-fi a fantasy Ikarie

http://www.ikarie.cz

Rozcuchaný Gill vyšel z ultrazvukové očisty po tříměsíčním "mrazáku" a s nedůvěrou se zadíval na obrazovky. Malá hnědozelená planeta ho vůbec nelákala a tmavé kaňky atmosférických vírů mu dělaly starosti. Ušklíbl se. Kam mě to zase poslali, pomyslel si. Proč jednou konečně nepřistanu na planetě, po které běhají krásné opálené holky, a kde na stromech rostou stokreditovky? Vzdychl a líně se podrbal na chlupaté hrudi. "Same...," prohodil k věčně bdícímu počítači.

"Ahoj Gille! Jak ses vyspal?" reagoval okamžitě počítač.

"Celkem to šlo, jen se mi ještě trochu svírá žaludek."

"Měl jsi hezké sny?"

"Ledové. Ale pokud se nemýlím, blížíme se rychle k cíli. Odsuň tedy laskavě blok společenské konverzace tam, kde ležel celé tři měsíce, a raději mi něco pověz o té planetě."

"S radostí, Gille. Před námi je sedmá planeta systému alfa-Siguel, průměr 10043 kilometrů, siderický rok 38 pozemských let..."

Gill ho přerušil: "Jestli tě můžu poprosit, Same, vynech tentokrát obvyklou půlhodinovou přednášku a přejdi rovnou k věci. Ty víš, co mně zajímá."

"Aha ...," povzdychl si nešťastně Sam. "Tedy k věci. Pravděpodobnost výskytu života na úrovni mnohobuněčných je 0.412 a pravděpodobnost výskytu inteligentního druhu 0.032. Spokojen?"

"Hmmm." Žádná sláva, uvažoval Gill, moc peněz z toho nekouká. Odsunul sonosenzorický display pro komunikaci se Samem a protáhl se.

Gill Simpson byl zaměstnancem Exobiologického institutu v Cincinnati. Nepatřil k pracovníkům vyšší třídy, byl pouhým galaktickým sběračem, jak se jeho profesi běžně říkalo. Létal k vytipovaným neprozkoumaným planetárním systémům a jeho hlavním úkolem bylo najít a přivézt na Zem nějaký zajímavý vzorek života. Čím byla jeho evoluční úroveň vyšší, tím větší měl samozřejmě cenu pro institut a tím vyšší byla i Gillova odměna. Importované formy mimozemských organismů se nestudovaly přímo na Zemi, ale na některé z výzkumných stanic na její oběžné dráze, nebo na Měsíci, který byl již mnoho let jedinou obří výzkumnou laboratoří.

Byla to nudná práce. Občas sice došlo k nenadálým komplikovaným situacím, které zaměnily všední stereotyp za trochu napětí, ale nebýt vysokých rizikových prémií a čtvrtletní placené dovolené, pracoval by Gill raději někde na Zemi nebo alespoň v jejím blízkém okolí.

Odmalička byl samotář. Láskou k němu nikdo neoplýval a nikomu ji tedy nemusel oplácet. Měl rád jen šachy a svou prababičku, která ho zasvětila do tajů této hry. Nebyl hezký, ale ani ošklivý. Předčasně prošedivělé vlasy, tenké proužky obočí nad hnědýma očima, tupý nos, pevně sevřené tenké rty, to byly rysy naznačující jeho chladnokrevnou povahu. Gill vstal. Kocovina sice již z větší části ustoupila, přesto ale spolkl ještě dva hiberniny a nechal si provést masáž v korpostimulu. Nato provedl povinnou kontrolu robotů a přehlédl také Samův přistávací plán, i když věděl, že je to zbytečné - Sam ještě nikdy neselhal. Pak už se jen s výrazným odporem připoutal a čekal na první otřesy. Horskou dráhu nikdy nemiloval.

* * *

"Teda Same, to byla jízda!" ulevil si.

"Doufám, že se ti zase neudělalo špatně." ozval se starostlivě Sam.

"To bych nesměl mít vnitřnosti. Co jsi tam nahoře, prosím tě, vyváděl?"

"To máme krásné počasí ...," procedil mezi zuby.

"A co nervový systém?"

* * *

* * *

"Ano, Gille?"

* * *