Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Petra Neomillnerová

Capricorn 70

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Capricorn 70

Capricorn 70

Petra Neomillnerová

Zveřejněno s laskavým souhlasem autorky

Zdroj www.alraune.cz

Hvězdný deník 07 07 2127, 17 50

Zapraskám klouby a kouknu skrz sklo do cely plné otráveně tvářících se ženských. To je zas den.

Pamatuju si dobu, kdy byl Capricorn 70 docela normální vesmírná stanice, pamatuju doby, kdy byl považován za takovou menší vesmírnou stanici a právě teď zažívám dobu, kdy je Capricorn 70 upadající vesmírná poslední štace. Na přistávání velkých nákladních lodí už tu není místo ani technika, a tak tu přistávají malé loďky, naložené "radostmi života". Drogy, děvky obojího pohlaví, zbraně, chlast... Taky kaktusy, kožešiny a knihy na papíře.

Není to "good work" dělat tu "security", vytloukat přiznání z pašeráků, pouštět dealerům do koulí proud a "tělesně trestat" kňourající prodavačky vzdechů. Žádná elegantní práce, ale pokud mám být upřímný, když někdo pouští proud do koulí vám, je to mnohem, mnohem horší.

Stisknu senzor, dveře se odevřou a dovnitř se vnese další "klientka". Mrkne na mě nalíčenýma očima, rozhlédne se po místnosti, kde se na lavici u zdi nepohodlně vrtí její předchůdkyně, pak zatřepetá řasami a ukáže bradou na rám: "Tohle je něco jako... bordel?" Rudá pusa vyplivne jistě důvěrně známé slůvko a kočičí tvářička se zakření.

Mám toho dost. Možná se to nezdá, ale nerad biju ženské. Ječí, brečí, řvou, snaží se vás dostat do postele, tisíckrát radši bych vyslýchal šíbra s kvérama, toho alespoň chápu, ale nedá se svítit. Pokud bych to svěřil bandě podřízených, stane se z toho tady bordel opravdu, a tak se obrátím k té zmalované holčici a vyštěknu: "Čip?"

"Cože?"

"Kde máš čip?" Beru z pult čtečku a odhaduju, kam ho vpálili téhle. Je nová, nikdy jsem jí neviděl. Bílá kůže a střapaté vlasy obarvené na jasně rudou. Ostrý nosík a černý overal. Kurva, overal ne, s tím jsou jen problémy, pomyslím si.

"Čip?" žvýká to slovo, jako by ho nikdy neslyšela. "Tady." a ukazuje mi náramek těsně objímající zápěstí.

"Ještě toho trochu. Nikde jinde ho nemáš?" Vrtí hlavou. "Pod kůží myslím."

"Ne!"

Skvělé, takže ještě přečipovat. Civím na displej, Liz Lejaby, to jméno si určitě vymyslela, pětadvacet ran, no potěš, držení drog, zbraň bez povolení, pěkný číslo...

"Co prodáváš?" ptám se, aby řeč nestála a uvolňuju pouta, je malá, i v podpatcích mi sahá po bradu.

"Svlíkni si ten vršek."

Podívá se na mě zkoumavě a pak začne rozepínat zipy.

"Vzrušuje tě to?" Jedovatý hlásek mi zadrnčí za zády.

"Co jako?" otočím se a promnu si neoholenou bradu. "Co?"

"Řezat nahatý ženský." Vysune z pusy růžový jazyk a ze špičky svine ruličku. "Však víš, ne?"

"Nevzrušuje." odpovím utahaně a po pravdě.

"Hm. Mě by to vzrušovalo. Nechceš si to vyměnit?"

"Ne, nechci." Cítím, jak mi povolují nervy. "Nechci, mám toho hodně a nemám čas si tu s tebou hrát, princezno. Už sis to svlíkla?" ke konci zvyšuju hlas a to není dobré znamení.

"Jo." Otočí se ke mně zády. Nevěřícně zírám na kůži tenkou jako slupka jablka, skoro průsvitnou, přejedu palcem po lopatce a představím si tu kůžičku pod těžkým plastovým prutem.

"Jak se ti dělají modřiny?" zachraptím.

"Co je, Rate?"

"Souhlasí."