Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Vladimír Mátl

Měsíční talisman

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Měsíční talisman

Měsíční talisman

Vladimír Mátl

Zveřejněno se souhlasem českého magazínu o sci-fi a fantasy Ikarie

http://www.ikarie.cz

Příběh se odehrává začátkem třicátých let osmdesátého století před Kristem
Věnováno pánům Eduardu Štorchovi a Robertu E. Howardovi

Mokrý jarní sníh čvachtal pod nohama muže v koženém obleku. Z jeho chůze bylo možno vyčíst smrtelnou únavu. Opíral se o těžké kopí a stoupal vzhůru k černému otvoru ve stěně soutěsky. Skalami hvízdaly první poryvy jarní bouře. Temné mraky uzavíraly obzor na západě a rychle se stmívalo. Muž věděl, že pod volnou oblohou nepřežije ani on, ani chlapec, který se plouží v jeho stopách o několik set metrů níž. Navyklými pohyby připravil a zapálil smolnou louč a pak vstoupil do černočerné temnoty. Snad jeho vysílení, snad horečka, která prostupovala ze zraněné paže celým tělem, způsobily, že opomněl udělat Velké ochranné znamení. Tuto chybu si možná mohl dovolit lovec, který ze své stopy setřásl pronásledovatele z klanu Medvědů, ale v žádném případě člověk, jemuž v zádech kráčela kletba mága z Malované jeskyně.

Snad si to ani nestačil uvědomit. Po několika desítkách kroků spatřil v plápolavém světle zažloutlé zuby největšího medvěda svého života. Šelma se vynořila v naprostém tichu odkudsi z hrůzných snů pradávných dob. Napřažené jilmové kopí prasklo jako stéblo třtiny a čtyři tuny kostí, svalů a nenávisti k lidskému rodu změnilo muže na útěku v krvavé cáry. Zatuchlým vzduchem jeskyně zazněl řev, který děsil nejstatečnější ze statečných po tisíce let.

Útlá postavička ve svahu ztuhla hrůzou. Pak již jen prchala z prokletého místa. Mokré závěje zouvaly chlapci boty, větve ho bičovaly přes tvář i ruce. Padal, ale znovu a znovu se zvedal a běžel, dokud mu stačil dech. Nakonec zcela vysílen padl na kolena a rozpálenou tvář položil do sněhu. Když zvedal oči, uviděl něco, co mu sebralo poslední naději. Roklí vzhůru se proti němu hnala šedavá čelní stěna sněhové bouře. Kdesi udeřil první blesk. Ozvěna hromu se roztříštila v dušený smích starého mága. Pak vítr chlapcem surově smýkl, mrazivý vzduch mu vyrazil dech a oči oslepily bodavé jehličky sněhu. Z posledních sil sevřela drobná ruka malý talisman.

I.

Sedm dlouhých let přešlo údolím. Místo hubeného chlapce tu stál sedmnáctiletý bojovník v ústroji Říčních kupců, vyzbrojený oštěpem, důkladným mlatem a především odhodláním vyřídit si staré účty. Jeho tvář, na které nesměle vyrážel mladický vous, byla již poznamenána několika jizvami. Oči mírně přimhouřené proti zapadajícímu slunci ostře zkoumaly terén. Temný vchod do doupěte šelmy lákal naivní oběti jako tehdy. Jenže nyní proti sobě neměl jeskynní medvěd ani raněného, vysíleného lovce, ani vyděšeného chlapce. Dítě, které nalezli Horalé v Den dobrého skutku a které jedné obzvlášť kruté zimy vyměnili za několik liber sušeného masa, bylo nyní adoptovaným příslušníkem osady Říčních kupců. Z časů svého mládí si neslo jméno Talun, což v řeči Horalů znamená Zrozený bouří, a nezkrotnou touhu po odvetě. Tohoto podzimu se mladík poprvé cítil natolik silný, aby mohl vkročit do nebezpečného údolí. Neměl k vyřízení svých záležitostí příliš mnoho času - s příštím úplňkem vyplouvaly kupecké vory po Veliké řece zpět k jihu.

Talun nasál ostrý a čistý podzimní vzduch. Kdesi na jeho dně ucítil přiboudlinu pachu samotářské šelmy. Mladík se usmál. Jeho ruka se zvedla proti zapadajícímu kotouči slunce a učinila Znamení souboje. Seschlé listí zašumělo a z lesa zaskřehotal ptačím hlasem Ruun, bůh Velkého lovu. Talun pozvedl oči. V temné modři soumraku se rýsovala silueta osamělého skalního orla. Výzva byla přijata.

II.

Nad ránem prošel roklí noční mrazík. Ojínil trsy seschlé trávy i konce jehličí. Talun vyskočil na nohy s prvními paprsky slunce. Bylo třeba učinit vše nezbytné k nastávajícímu souboji s medvědím stařešinou. Posnídal loveckou pastu Horalů tvořenou směsí sušeného masa, tuku, rozdrcených kořínků a speciálních bylin, ze které by příslušník jeho rodného klanu Medvědů nedokázal pozřít ani sousto. Mladíka však čekalo namáhavé dobrodružství, při kterém bude potřebovat důkladné zásoby energie. Navrch spořádal ještě hrst trpkých jeřabin, které zapil několika doušky ledové pichlavé vody z potoka. Zahalil se pevněji do svého pláště, za pás zasunul pazourkový nůž a těžký mlat, do vnější kapsy opatrně vložil své medvědí kouzlo. Pak zvedl obě ruce k nebesům a z hloubi jeho duše začala vycházet temná melodie ku poctě Ruuna. Byla tichá a nebezpečná jako krok skalního tygra, byla rytmická jako tlukot srdce bojovníka a měla barvu krve odkapávající z probodnutého srdce nepřítele. Slunce ozářilo vchod do medvědího doupěte. Byl čas vyrazit.

Talun učinil Velké ochranné znamení a opatrně vykročil k jeskyni. Pod jeho nohama nezapraskala jediná větvička, nezašustil jediný uschlý list. Z temného otvoru táhl pach smrti. Zatím bylo hrobové ticho. I ptáci kamsi zmizeli, jako by cítili napětí srážky dvou mocných sil. Mladík se dostal k místu, které si vyhlédl už včera. Téměř hladké úbočí vápencové skály tvořilo několik desítek kroků od jeskyně poměrně velký výstupek.

III.

IV.

V.

VI.

VII.

VIII.

IX.

Uběhlo několik dní.

X.

XI.

Bohužel se však mýlil.

XII.

XIII.

"A jeho vrah?"

"Kde ho hledat?"

XIV.

XV.

XVI.

XVII.

XVIII.

XIX.

XX.

XXI.

XXII.

XXIII.

duben 1991