Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

David Black

Upíři II

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Upíři II

Upíři II.

David Black

Kapitola I.

Siréna rychlé ambulance zavřískala na hlavní třídě. Vůz prudce zatočil do úzké uličky vedle hřbitova, zadek auta sebou smýkl v zatáčce ale řidič přidal plyn, sanitka se s zakymácením srovnala a řítila se dál liduprázdnou ulicí. Siréna ječela blíž a blíž. Dashiel se probudil. Protivný zvuk mu pronikl do uší a potom zmizel někde za rohem. Dashiel pomalu otevřel oči. Všude kolem byla tma, neproniknutelné černo. Hmatal okolo sebe ztuhlýma, necitlivýma rukama až se konečně dotkl víka nad svou hlavou. Opřel se do něj a zapáčil, nic se nepohnulo. Vyčerpaně dopadl zpátky a na chvíli pocítil záchvat paniky, byl tak příšerně zesláblý. Tohle bylo vždycky nejhorší, tohle a usínání. Zaživa musel určitě trpět klaustrofobií. Otřásl se odporem a pak posbíral všechnu sílu a zapáčil znovu. Víko odskočilo.

Do rakve pronikl tenký proužek šedivého, pošmourného světla.

"Dal sis načas." řekl Josh. Seděl na téměř ztrouchnivělých pozůstatcích druhé rakve a pozoroval Dashielovo pachtění. Možná se zdálo že se trochu usmál, ale bylo to opravdu jen zdání. Jeho bledý, úzký obličej, s temnýma očima a tenkými, téměř bezbarvými rty zůstal bez výrazu.

"Jak jsi mě našel?" zeptal se Dashiel.

"Ucítil jsem tě!" Joshův hlas byl hladký jako samet. Dashiel se mrzutě ošil a v hlavě mu vybouchlo rudými písmeny -N E B E Z P E Č Í !!!!!!! - Rychle sevřel rukama okraje rakve a vysoukal se z ní ven. Krypta z našedlých kamených kvádrů byla nízká a ošuntělá. Ve vrstvách prachu na podlaze se povalovaly rozpadlé úlomky vybělených kostí, tenkou škvírou mezi stropními deskami uviděl tmavé nebe, s ubývajícím měsícem plujícím mezi potrhanými mraky. V nepříjemném přítmí si uvědomil, že se jeho společník opravdu usmívá. Nebyl to hezký pohled. Josh se znechuceně rozhlédl kolem.

"Hnusná díra. " prohodil konverzačním tónem. "Sbal se. Vypadneme odsud."

Joshův byt v střešní nástavbě cihlového domu nebyl nic tak extra, ale Josh byl na něj opravdu pyšný.

Televize s velkou obrazovkou, počítač a třistalitrová lednice v rohu pokoje byly nejdůležitější věci, zbytek posbíral někde na smetištích. Vytáhl z lednice dvě skleněné nádobky s plechovými šroubovacími víčky, otevřel je a podal jednu Dashielovi, z druhé se napil a pak ji dolil velkým panákem vodky.

"Bloody Mary originál." prohodil a zazubil se. Dashiel vůbec nechápal o čem to žvaní. Krev ve sklenici nebyla čerstvá ani teplá, zamrazilo ho v žaludku, ale vtíravý pocit slabosti a hladu na chvíli zmizel.

"Krevní konzervy, není to nic moc, ale vydrží dlouho v mrazáku a hlavně se nemůžeš splést. Všechno je pod kontrolou, naprosto bezpečné. I když... ta chuť....." pokrčil rameny. "Zkus tohle." dolil mu sklenici vodkou a potom s úšklebkem sledoval, jak Dashiel lapá po dechu.

"Jak dlouho jsi tady?" zeptal se Dashiel, když konečně přestal kašlat. Připadal si dezorientovaný. Nebylo zde nic co by znal, nic o čem se mu zdávalo ve zmatených snech o minulosti. V hlavě měl prázdnotu a v žaludku palčivý pocit po vodce.

"Tři roky." Josh už se zase usmíval a Dashielovi přejel mráz po zádech.

"Tři roky? Porušil jsi zákon!"

Joshovy oči se posměšně přivřely. "Porušíš ho taky!"

"Agentko Sartiová!" Angela se otočila v dlouhé chodbě vedlejší budovy FBI v Seattlu, v umělém světle zářivek vypadal její silně nalíčený obličej jako po žloutence.

"Kapitáne Byrne?"

Vysoká postava bývalého nadřízeného se k ní blížila energickými kroky.

"Potřebuju vás zpátky, agentko!"

Angela cítila, jak jí pod pečlivě vyžehlenou blůzou stékají potůčky potu. Tohle se jí zdávalo v těch nejpříšernějších snech.

"To nepřichází v úvahu, pane. Jsem stále mimo službu a ta záležitost s Abrahamem Grincoldem není uzavřena. Právě jsem podstoupila psychiatrické vyšetření u doktora Browna......"

Kapitán jí přerušil mávnutím ruky. "To všechno je ve spisech, agentko, ale už jsem podnikl jisté kroky.Pozítří se případ Grincold uzavře a vám vrátí zbraň."

Nestála o žádnou zbraň.

"Ale doktor Brown," psychiatr byl na nejlepší cestě poslat ji někam do sanatoria, viděla mu to na očích, " jeho posudek bude rozhodující při....."

Byrne jí netrpělivě skočil do řeči. "Nezajímá mě, co si myslí ten bláznivý cvokař, Brown je větší pošuk než většina lidí, co mu kdy prošli pod rukama. Já vás potřebuju Sartiová! Vždycky jsem vám věřil, nemůžete mě odmítnout, Angelo. Bloodley se vrátil!"

Seděla zabořená v hlubokém křesle v svém obývacím pokoji a před sebou na stolku měla broušenou sklenici, až po okraj naplněnou ginem. Bloodley se vrátil. Krváček. Děsivá noční můra. To připitomělé jméno mu vymyslel

Dix, když v jednom z těch domů našli v kuchyni dvě baterie lahví od mléka, jenže v těch flaškách nebylo mléko. Musel je tam zapomenout. Před tím mu říkali upír ze Seattlu, ale to nebylo ono. Bloodley přesně vystihoval situaci.

Šňůra děsivých vražd začala před třemi roky, všechno to byly průměrné rodiny, manželé ve středním věku, jedno nebo dvě děti, nespojovalo je nic, snad jen ta bezúhonost. Oběti byli bezproblémoví, v mezích možností asi i šťastní lidé, žádné drogy, žádné dluhy, milenky nebo milenci, nic. Tohle zjišťovali u prvních dvou, ale když se to opakovalo znovu, bylo všechno jasné. Měli v revíru maniaka.

Angela Sartiová dopila gin a vstala z křesla, zatočila se jí hlava, koňská dávka alkoholu udělala svoje. Chtěla dojít až do koupelny, ale potom jenom mávla rukou a natáhla se v erárních teplákách a triku na rozestlanou postel. Zavřela oči. Nechtěla na to vzpomínat. Sáhla do nočního stolku pro modrou krabičku s prášky na spaní, neměly by se míchat s ginem, ale tolik toho zase nevypila. Spolkla jeden na sucho a přitáhla si tenkou deku až nad hlavu.

Dixi!! Dixi, kde sakra jsi? Pomalu procházela ztemnělým domem, byl to jeden z těch baráků napojených na pult centrální ochrany, dostali hlášku z dispečinku a Dix obrátil auto smykem uprostřed silnice. Chtěla položit maják na střechu, ale on ji zarazil.

"Potichu Sartiová. Nechceš ho náhodou varovat na míle dopředu?" Bezohledně se procpal mezi dvěma předjíždějícími se vozy, ale ani neudělal sprostý posunek, když na něj oba zběsile troubili. Neměl náladu na hlouposti. Auto nechali stát za domem, přijeli bez motoru a bez světel a rychle si rozdělili úkoly. Bylo už hodně pozdě, opatrně se blížila k hlavnímu vchodu, elektrika v celém baráku asi vypadla, všude byla tma. V jedné ruce dzžela baterku a v druhé pistoli. Loktem opatrně zmáčkla kliku dveří, polehounku se otevřely,

Vešla dovnitř a kužel ostrého světla projel tmavou chodbou, za ní se černalo vysoké schodiště. Udělala krok a zakopla o láhve postavené hned za dveřmi, křaplavý zvuk ji vyděsil, rychle uhnula a posvítila si na zem..

"Sakra! Sakra do háje!" Rudá kaluž se rozstříkla po podlaze, měla to všechno na botách ."Sakra!" Srdce jí tlouklo jako šílené. "Klid. Hlavně klid. Musíš se uklidnit!" Zhluboka se nadechla, do nosu jí uhodil nasládlý pach krve a něčeho, co nedokázala pojmenovat, žaludek se jí zhoupl. Sevřela baterku mezi koleny a zmáčkla tlačítko operátoru, určitě to udělala už v autě, ale najednou si nebyla jistá. V hloubi duše by chtěla zůstat u dveří a čekat až přijedou, ale zahnala vtíravé myšlenky a vyšla po schodech nahoru.

Nohy! Napadlo jí, že to budou napřed nohy a tak doufala, že je připravená. Nikdy nebyla dost připravená. Další trčely ze dveří zastříkaných zdola až nahoru a rudé cákance našla i na vybíleném stropě. Krční tepna, pomyslela si. Bude to v pohodě, zvládne to, pořád dokáže racionálně uvažovat. Instinktivně nahmátla vypínač, ale světla zůstala zhasnutá. Bota jí uklouzla na oslizlé podlaze, zachytila se stěny,

" Sakra, do háje, Dixi kde vězíš." šeptala si v duchu. S odporem si posvítila na svou ruku a horečně si jí otírala o kalhoty, baterka zůstala ležet na zemi. Nahoře v patře něco bouchlo. Rychle jí zvedla. Zvuk se opakoval rychle za sebou, vyběhla tiše po schodech nahoru. Výkřik, krátký a tlumený, byl naplněný děsem, něco ho useklo v půlce.

"Dixi?" Nechtěla si připustit, že ten hlas zná. "Dixi ozvi se!" šeptala tiše, pád těžkého těla na podlahu jí na místě zmrazil. Pistoli zdvihla hlavní nahoru a palcem odsunula pojistku, přitiskla se ke zdi, přejela si rukou zpocený obličej a teprve potom si uvědomila, že ji má celou od krve.

"Kruci." Se zatajeným dechem se plížila po ztichlé chodbě. Vyrazil ze dveří na konci chodby, dlouhými kroky, přímo proti ní.

"Stát!" zaječela. "FBI!! Ani hnout nebo střelím!" Zmáčkla spoušť Beretty ještě než to dořekla, nemohl to být nikdo jiný. Mačkala ji tak dlouho až do něj vystřílela všech patnáct ran. Viděla, jak kulky rvou kusy vlny z černého svetru, poslední zamířila na hlavu. Vřískat začala až když byl těsně u ní. Zvuk sirény a kolotoč schodiště se jí mihl v hlavě, když padala dolů ze strmých schodů, policejní uniformy a Dixova utržená hlava, ještě než............

Probudila se s výkřikem, v propoceném triku, na rozházené posteli.

Josh se povaloval v ošoupaném koženém křesle, s nohama přehozenýma přes opěradlo a prstem zmáčkl dálkový ovladač. Obrazovka se rozsvítila. Ženská tvář, na pozadí typického dřevěného domku s bíle natřenou verandou, mluvila do mikrofonu. Zesílil zvuk, na příjezdové cestě k domu, ohraničené páskou zakazující vstup, bylo vidět policejní vozy, sanitky a hemžící se postavy v uniformách i v civilu, ze dveří pravě vynášeli nosítka s černým plastovým pytlem, muž v modrém saku, který pospíchal vedle nich, zaregistroval číhající reportéry a rychlým pohybem zatáhl zip.

"Série masových vražd, která děsila město Seattl před více než dvěma roky.....dvanáct zavražděných , ....... ......pachatel nebyl nikdy..." Ve zvuku nízko letícího vrtulníku zanikla ostatní slova.

Josh zvedl sklenici s jasně červeným obsahem směrem k Dashielovi, Dazz seděl na převrácené base od piva, která tam sloužila jako stolička.