Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Vlado Ríša

Olendy a věkaři

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Olendy a věkaři

Olendy a věkaři

Vlado Ríša

Zveřejněno se souhlasem českého magazínu o sci-fi a fantasy Ikarie

http://www.ikarie.cz

Olendy Wugi unaveným pohledem sklouzl po smogem zalitých ulicích hluboko pod ním. Auto, letící v úrovni šedesátého patra, škrtalo střechou o nízké olovnaté mraky. "Kdy naposledy svítilo slunce?" proletělo Olendymu hlavou.

Poctivě se snažil vzpomenout si, ale marně. Auto prudkou zatáčkou sklouzlo do úzké uličky a rychle ztrácelo výšku. Se skřípavým drcnutím se zastavilo v devatenáctém patře u špinavého vchodu do bytu.

Prošel dovnitř a zamířil přímo k lednici. Vytáhl z ní pivo. Otáčel papírovou láhev zálibně v rukách a prohlížel si ji. Imitace skla byla skoro dokonalá. S povzdechem se došoural pohovce, a s úlevným heknutím na ni dopadl.

"Ještě pár takovejch dní a hodím si mašli," zavrčel, když se mu nedařilo otevřít lahev. "Dvacet devět," štěkl směrem k televizi."

Stěna proti němu se rozzářila a naskočil žádaný kanál. Na obrazovce se zmítala jakási neumělá napodobenina Martyho Fauzha a vřeštěla cosi, co se velmi vzdáleně podobalo zpěvu. Zavřel oči a dlouze se napil. V lahvi to zažbluňkalo. Hořká tekutina mu sklouzla do krku a ochladila rozpálený vnitřek.

"Sázejte, sázejte, sázejte!" vykřikl moderátor, oblečený do zlaté kombinézy. "Naše číslo je 25711567256. Vaše sázky přijímáme do neomezené výše. Krvavé bludiště - vaše hra."

Jeho tvář vystřídala plastická mapa zalesněného porostu.

"Pro dnešní den jsme pro vás připravili pouť krajinou, kterou jsme si vypůjčili před třemi tisíci lety."

"Cože?" zafuněl Olendy. "To je pitomost. Tak daleko se snad časem lítat nedá," zavrtěl hlavou a mrkl ven jestli už nezačalo pršet. Stále ještě ne.

"Kdo se první dostane do hradu uprostřed naší krajiny, stává se nejen králem, ale získá i obrovský poklad, který vznikne odečtením jedné milontiny vašich vkladů. Samozřejmě kromě toho, který už tam je teď! Vy však můžete vyhrát ještě víc, pokud vytipujete nejen vítěze, ale i čas, za který se dostane na hrad, tedy do cíle. Na cestě ho však čekají nejen přirozené překážky, ale i některá překvapení od nás a také bojovníci od firmy Yanuzzi.

Ostatně," moderátor se hlasitě zasmál, "naše pravidla jsou natolik známá, že bych je snad ani nemusel opakovat."

Mapu nahradilo studio. Dvacet dobře vypadajících lidí se tísnilo ve vyplašeném hloučku. Měli na sobě šedavé haleny. Většina z nich měla ruce položené na jílcích mečů a dýk, které se jim pohupovaly na opasku. Bylo na nich vidět,že to není obvyklá součást jejich oblečení. Na nohách měli vysoké kožené boty.

"Sedmnáct mužů, tři ženy," zabručel Olendy, když je přejel pohledem. "A ani jedna pěkná," škytl znechuceně.

"Jako obvykle se naši dobrovolníci podrobili základnímu výcviku v přežití a budou vysazeni..."

"Jo," zabručel Olendy, "a taky aspoň čtrnáctidenní vykrmovací kůře, když jste jako obvykle sebrali hordu tuláků, trestanců a kurev, protože nikdo jiný by se na takou sebevražednou pitomost nenechal nachytat."

* * *

Hra se rozeběhla velmi rychle. Transportními kanály televizáci vysadili soutěžící v pravidelných vzdálenostech od sebe po celém obvodu připraveného území.

* * *

"Přece musí vyhrát ten, na kterého je nejmíň vsazené, jinak by to nemělo cenu," ušklíbl se.

Ve hře tím pádem zůstávalo již jen pět lidí.

Melodicky kníkl zvonek fónu. Mávnutím ruky Olendy ztišil vizi a přitáhl si fón blíž k sobě.

* * *

"Megalo Rupina," pípla hora masa.

* * *

* * *

* * *