Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Ferdinand Žernovič

Mikroby

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Mikroby

Mikroby

Ferdinand Žernovič

Zveřejněno se souhlasem českého magazínu o sci-fi a fantasy Ikarie

http://www.ikarie.cz

Z masivního stříbrného přívěsku, který ležel na nízkém stolku u postele, se ozvala dvě pípnutí. Palmer strnul. Jeho tělo znehybnělo pod lehkou přikrývkou. Ruka se mu něžně svezla po oblé části ženského těla a opatrně přikryla čekající ústa. V koutku srdce mu ještě doutnala jiskérka naděje, že jeho sluch zachytil náhodné spojení běžných zvuků, které mozek, zaměstnaný jinou činností, dekódoval nesprávně. Po pěti vteřinách napjaté nejistoty se pípání opakovalo. Poznal ho přesně a dokonale - 0,4 sekundy trvající signál o frekvenci 1592 Hz, právě tak dlouhá přestávka a znova... Tentokrát čtyřikrát za sebou.

Palmer zvadl jako tulipán vystrčený na mráz. Dlaň jemně, ale rychle přejela po svůdných křivkách společnice, aby vzápětí nadzdvihla okraj přikrývky. Tiše vyklouzl z postele a skulil se na koberec. Než se stačil ozvat další signál, držel přívěsek v dlani.

"Co je?" zavrčel.

Snažil se vložit do hlasu co nejvíc znechucení.

"Tady je Edy. Jsem v továrně. Mám dojem, že se tu něco děje. Křečci jsou nepokojní, Romi se dokonce nacpal do rohu klícky a přední tlapky držel před sebou, jakoby se chtěl před něčím bránit..."

"Romi? Ten je přece předělaný na...."

"No právě! Přijdeš sem?"

Palmer věděl, že tam jít musí. Ale přece jenom chvíli uvažoval ani ne tak nad otázkou jestli jít či nejít, ale nad nekonečnou smůlou, která ho v poslední době pronásledovala na každém kroku. Po nepřístupné ředitelově sekretářce toužil už dva měsíce, a když jí konečně dostal...

"Jdu...."

Sevřel přívěsek v dlani, až mu prsty zbělaly. Pak si natáhl řetízek kolem krku. Zámeček tichounce cvakl.

Obrátil se k nízké posteli, potažené jemným, modrým sametem. V modrém přítmí ležela Zina jakoby nedbale, ale ve skutečnosti mistrovsky přikrytá právě tak, aby co nejvíc působila na jeho sexuální pudy. Smutně se díval do její bezvýrazné tváře.

"Jdu."

Bílé stehno vyklouzlo zpod přikrývky. Prudce se obrátil, a přestože věděl, že už dávno měl uhánět k továrně, nechal svůj mozek ještě chvíli bojovat se srdcem. Až po tomto nuceném sebetrýznění se ohnul pro košili a kalhoty. Rozvážně si je navlékl na nahé tělo a bez rozloučení prošel dveřmi.

Čerstvý, chladný jarní noční vzduch mu dokonale osvěžil hlavu. Přeskočil sedm schůdků, které ho dělily od zahradního chodníku. Několika skoky doběhl k plotu a saltem se přes něj přenesl. Nacvičenými pohyby vklouzl do auta.

Před vjezdem na hlavní ulici zapnul sirénu. Počítač na zabudovaném monitoru vyznačil nejkratší trasu přes město, a když ji Palmer potvrdil, okamžitě se napojil na řídící systém dopravy, aby si vynutil zelenou vlnu na všech semaforech. Rallye netrvala déle než deset minut. Centrum zůstalo za koncovými světly auta, bláznivá myšlenka na spoustu nadávajících spáčů, které vytrhlo ze sna hvízdání pneumatik a jeho siréna, ještě nestačila doznít, když se přiblížil k branám závodu. Počítač vyslal signál. Masivní železná zábrana se majestátně ponořila do hlubin vozovky. Kola dvakrát jemně klepla, naposledy zabrala a vozidlo se zastavilo přesně před vchodem do budovy VRZ.

Palmer vyběhl po schodech. Měl neurčité tušení, jako by jim všem v blízké budoucnosti hrozilo velké nebezpečí.

"Kde máš ty křečky?"

Dveře se rozletěly a vzápětí se za ním hermeticky uzavřely. Zůstal stát Edymu za zády. Hned ucítil tu slabou vůni ozónu smíšenou s ovocem, podle níž by ho kdekoliv a kdykoliv poznal i poslepu. Už dávno se ho chtěl zeptat, jestli používá speciální prášek na praní nebo parfém. Nikdy to neudělal.

"To ti to trvalo!"

Na barevném monitoru se objevily čtyři klícky s malými chlupatými zvířátky. Dvě byla relativně klidná, třetí běhalo kolem dokola po svém vězení a ustavičně očichávalo tenkou mříž. Čtvrté sedělo v koutě, stočené do klubíčka a rychle dýchalo. V malých očích mu seděl strach, tak lidský, že ho začal litovat. Cvakl vypínač na pultu. "Romi, co se děje?" Vydal ze sebe pár povzbudivých mlaskavých zvuků.

Očka nezareagovala.

"Zvětši mi ho!"

Palmer si pozorně prohlížel detailní záběr křečka. Na čele se mu objevily vrásky. Všiml si, že z pod těla zvířátka se po dně klícky roztéká několik kapek tmavé, husté tekutiny. Zvíře se ze strachu pomočilo. Ale proč je ta moč tak tmavá a hustá?

"Pro pána! Jsou tam! Jasně, je to ropa! Romiho už napadly mikroby."

"Uhm."

"Ale jak zdrhly z nádrže?"

"To bych rád věděl i já."

Palmer se pokoušel uklidnit, ale nečekaný nával strachu mu sevřel hrdlo tak, že by skrz něj neprošel ani špendlík.

"Zapnul jsi ochranné záření vnitřního okruhu?" vysoukal ze sebe konečně.

* * *