Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Václav Pravda

Rion- Dobrodružství v Morini 11

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Rion - dobrodružství v Morini 11.

Václav Pravda

Zveřejněno se souhlasem internetového magazínu Amberzine

http://amber.zine.cz

Ujížděl jsem lesem a nezabloudil jsem v houštinách jen díky svitu měsíce. Za sebou jsem nechal podivnou siluetu chrámu, své nedávné úspěchy, důvěru královny a nového krále. O pár osobních věcech nemluvě, ale protože jsem byl zvyklý si brát to nejdůležitější s sebou, moc mi toho nechybělo. Spíš jsem cítil zmatek, protože jsem vůbec neplánoval kněžku zabít. A vztek, právě kvůli tomu zmatku. Kdybych chtěl kněžku zabít, udělal bych to jinak a jindy. Přemílal jsem stále dokola poslední okamžiky, než jsem vrhl nůž. Pak už jsem jednal nacvičeným způsobem. V tom křupnutí krku, který jsem ještě nedávno laskal, problém nebyl. Když po mně kněžka hodila nůž, nechtěla mě zabít nebo zranit. Dělala to jen z podráždění a spoléhala na můj postřeh nebo i na ochranné kouzlo, o kterém musela vědět. To, co mě rozčílilo, a kterého chlapa by to nevzalo, že jeho mužná síla je k nepotřebě a že s ním žena jedná jako s pouhým samcem nebo dokonce s kusem svíce nebo narostlou zeleninou. Bylo ale zbytečné přemýšlet o minulosti, protože by mne i mohlo začít mrzet, že, ... Ne, dost. Raději si popřemýšlím o tom, co mě čeká. Budu se moci potulovat po kraji, nikdo mne tak nezná, abych se stal podezřelým, i kdyby nakrásně po mě král a královna pátrali.

Pak mě ale napadlo, proč by po mně měli pátrat. Vlastně jen proto, že jsem utekl zrovna v době smrti kněžky! Možná se mohu vrátit a tvářit se jako nic, protože nikdo nevěděl, že jedu za kněžkou a v chrámu mě snad nikdo neviděl. Přemýšlel jsem. Kůň zvolnil a já jsem ho nechal vybrat si vlastní rytmus.

"Ahoj, drahouši."

"Ahoj kotě."

"Chtít zašpásovat?"

"Proto jsem tady!"

"Jestli mít pár stříbrných, můžeme jít k můj dům. Jestli chtít pokoj v hospoda, platit dva stříbrňáky víc."

*