Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Karel Špruňk

Encyklika Fides et ratio o přírodních vědách

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Encyklika Fides et ratio o přírodních vědách Karel Šprunk

* * *

Převzato z revue přírodovědecké a technické sekce České křesťanské akademie UNIVERSUM (č. 31-32, léto 1999) se svolením redakce [X1] a autora článku.

* * *

Encyklika Fides et ratio, která byla vydána v září 1998, pojednává o vztahu víry a rozumu. Je obsahově velmi bohatá a jedním z jejích záměrů je ukázat hodnotu pravdy a význam rozumu. Nejde o pojednání filosofické, nýbrž o výklad teologický. Tomu odpovídá i základní způsob argumentace.

Encyklika vychází ze zjevení, hlavně z Písma svatého, z učení Otců a teologů a z prohlášení učitelského úřadu církve. Pokud pojednává o filosofii, činí to v zásadě z hlediska víry. Z mnoha otázek, kterými se encyklika zabývá, se chceme věnovat pasážím, které se nějak dotýkají přírodních věd. V první části shrneme, co encyklika soudí o předpokladu každého vědeckého bádání, jímž je schopnost rozumu poznat objektivní pravdu. V druhé části se budeme věnovat textům, jež se výslovně zabývají přírodními vědami. (Čísla v závorkách odkazují na kapitoly encykliky.)

Nedůvěra k rozumu

* * *

Touhu poznat pravdu vložil do lidského srdce sám Bůh. Lidé putují za pravdou od pradávna. Kladou si otázky: Kdo jsem? Odkud přicházím a kam jdu? Proč existuje zlo? Tyto otázky mají zdroj v hledání smyslu naší existence.

Odpověď na ně je zásadně důležitá: rozhoduje o zaměření našeho života.

* * *

Lidé mají mnoho možností poznávat pravdu a tak činit svou existenci lidštější. Mezi těmito možnostmi vyniká filosofie, která bezprostředně klade otázku po smyslu života a nabízí na ni odpověď. Je proto jedním z nejvyšších úkolů lidstva (3). Proto církev vidí ve filosofii cestu k poznání základních pravd, které se dotýkají života lidí - a zároveň pokládá filosofii za nezbytnou pomoc k prohloubení chápání víry a šíření pravdy evangelia u těch, kteří ji dosud neznají (5). Jestliže tedy církev zdůrazňuje význam a pravý rozměr filosofie, hájí lidskou důstojnost a hlásání zvěsti, kterou obsahuje evangelium (102).

* * *

Starost a péče o poznání smyslu světa a lidské existence je v dnešní době mimořádně naléhavá. Současnou situaci lze totiž charakterizovat jako krizi smyslu a jako dobu nedůvěry k rozumu a k pravdě.

* * *

Otázce po smyslu se nikdo nemůže vyhnout, ať je to filosof nebo prostý člověk. Klade se nutně při pohledu na vlastní nebo cizí utrpení, na mnoho skutečností, které se jeví ve světle rozumu jako nevysvětlitelné. Není proto divu, že některým lidem připadá na první pohled lidská existence nesmyslná (26). Mluvíme- li dnes o "krizi smyslu", jde o to, že "názory na život a na svět, často vědeckého rázu, se tak rozmnožily, že v nás skutečně vzbuzují dojem roztříštěných představ. Právě to činí obtížným a často marným hledání nějakého smyslu. Ba dokonce - a to je důvodem ještě většího znepokojení - v této hromadě údajů a fakt, mezi nimiž žijeme a které zdánlivě vytvářejí sám běh existence, se někteří ptají, zda má vůbec cenu ptát se ještě po smyslu. Množství teorií, které soupeří o odpověď, nebo různé interpretace a názory týkající se světa a života člověka, vyvolávají tuto zmíněnou vnitřní pochybnost, která lehce vyústí do skepticismu a lhostejnosti" (81).

* * *

V této situaci je závažnou skutečností, jestliže filosofie si už neklade radikální otázky po smyslu a posledním důvodu lidského života (5). Filosofie proto musí znovu nalézt svoji sapienciální dimenzi, jež záleží v hledání posledního a celkového smyslu života. Bude-li to činit, dokáže různým stránkám vědeckého poznání ukazovat jejich místo v celku lidského poznání a jejich konečný cíl a poslední smysl. Tato sapienciální dimenze je dnes tím nezbytnější, že nesmírný vzrůst technické moci lidstva vyžaduje jasné vědomí hodnot.

Nedůvěra k rozumu se týká především schopnosti rozumu poznat (objektivní) pravdu. Nikdo nemůže být skutečně lhostejný k pravdivosti svého poznání, chce vědět, jak se věci opravdu mají (25). Nemůže zakládat svůj život na pochybnosti, nejistotě a lži. Taková existence by byla stále ohrožena strachem a úzkostí (28). Člověk má potřebu založit svou existenci na pravdě, kterou uzná jako konečnou a jistou, hypotézy ho vposledku neuspokojují (27).

Moderní filosofie nepochybně prohloubila poznání zaměřené na člověka.

Z víry však vyplývá požadavek, aby filosofie přezkoumala schopnost člověka poznat pravdu. Tento požadavek byl výslovně potvrzen 2. vatikánským koncilem: "Jeho (člověka) inteligence není omezena pouze na smyslové vjemy, nýbrž je schopna s opravdovou jistotou postihnout rozumové jádro skutečnosti, i když je následkem hříchu zčásti zatemněna a oslabena" (GS 15). Písmo svaté totiž předpokládá, že člověk, i když je vinen licoměrností a klamem, je schopen pochopit čistou a prostou pravdu (82, viz také 29). Na mnoha místech se encyklika zabývá ještě jinou podobou nedůvěry k rozumu. Týká se jeho schopnosti povznést se nad pouhé jevy a poznat nejvyšší a obecné pravdy. - Je-li pravda (i dílčí) skutečně pravdou, je sama o sobě univerzální a absolutní. Co je pravdivé, musí být pravdivé vždy a pro všechny.

Moderní filosofie není ani po této stránce člověku pomocí v jeho hledání.

Tak z požadavku filosofie, která hájí schopnost člověka poznat s jistotou pravdu, a filosofie, která se zabývá posledním smyslem (má sapienciální rozměr), vzniká třetí požadavek: požadavek filosofie, která má skutečně metafyzický obsah. Musí být schopna transcendovat to, co je experimentálně dané, a dospět ve svém zkoumání k něčemu absolutnímu, poslednímu, základnímu.

Teologie tedy - a před ní ještě Boží slovo - dnes klade filosofickému myšlení a moderním filosofiím určité požadavky (79), které musí filosofie respektovat, když vstupuje do kontaktu a do spojení s teologií (77). Encyklika v této souvislosti velmi dbá na to, aby na jedné straně byla plně uznávána oprávněná autonomie filosofie a na druhé straně aby byla respektována jednota pravdy. Autonomie filosofického myšlení znamená, že filosofie postupuje podle vlastních zákonů, opírá se o vlastní principy a užívá pouze sil rozumu (75). Filosofové nejsou teologové a nesnaží se chápat svůj předmět ve světle víry (76). Zjevení se svými pravdami nikdy nebude moci potlačovat zkoumání rozumu v jeho legitimní autonomii (79). Na druhé straně je však třeba uvážit, že pravda je jen jedna, pravda filosofie a pravda víry mají původ v jediném Bohu. Autonomní rozum si proto má být vědom, že není ničím absolutním a výlučně platným, a nikdy nesmí ztratit svou schopnost klást otázky a otázky přijímat. Zjevená pravda vychází z jasu vyzařujícího ze subsistujícího Bytí, a tak plně osvětluje bytí vůbec. Tím osvětluje cestu filosofické reflexe.

V souvislosti s uvedenými úvahami se encyklika zmiňuje také o přírodních vědách. Když mluví o touze člověka po pravdivém poznání, říká: "Zde je základ mnoha bádání, zvláště v oblasti přírodních věd, které v posledních stoletích dosáhly tak významných výsledků, a tím podpořily skutečný pokrok celého lidstva" (25). A když jde o skutečnou schopnost člověka poznat pravdu, čteme v encyklice toto: "Není myslitelné, aby takové hledání, tak hluboce zakořeněné v lidské přirozenosti, mohlo být úplně neužitečné a marné (jde o hledání pravdy). Sama schopnost hledat pravdu a klást otázky zahrnuje už první odpověď. Člověk by přece nezačal hledat něco, o čem by vůbec nic nevěděl nebo co by pokládal za naprosto nedosažitelné... Vždyť právě k tomuto dochází ve vědeckém bádání. Když se některý vědec na základě své intuice dá do hledání logického a ověřitelného vysvětlení určitého jevu, důvěřuje od počátku, že najde odpověď a nevzdává se před neúspěchy. Nepovažuje původní intuici za neužitečnou jen proto, že nedosáhl cíle; právem spíše řekne, že ještě nenašel patřičnou odpověď (29)

Hodnocení přírodních věd

Pro encykliku Fides et ratio nejsou přírodní vědy hlavním předmětem úvah, přesto se o nich zmiňuje na různých místech a v různých souvislostech. Především se říká, že pravda, po níž člověk přirozeně touží, má různé formy. Nepočetnější jsou pravdy, které se opírají o bezprostřední zřejmost nebo mohou být potvrzeny experimentálně. Jsou to pravdy týkající se každodenního života a pravdy vědeckého bádání. Na jiné rovině jsou pravdy filosofické povahy, k nimž člověk dospívá rozumovou spekulací. Konečně existují pravdy náboženské, které mají do jisté míry kořeny ve filosofii (30). Pokud jde o vědecké poznání, encyklika připomíná, že 2. vatikánský koncil poukázal na pozitivní hodnotu vědeckého bádání pro hlubší poznání člověka.

Encyklika vedle pozitivního hodnocení přírodních věd upozorňuje také na některá rizika, která jsou s vědeckým bádáním spojena. "V oblasti vědeckého bádání se prosadil pozitivistický způsob myšlení, jenž se nejen vzdálil od jakéhokoliv vztahu ke křesťanskému světovému názoru, ale také, a především nechal padnout jakoukoliv známku zřetele metafyzického a morálního. Následkem toho se někteří vědci, zcela postrádající etické myšlení, vystavují nebezpečí, že středem jejich zájmu už nebude člověk a celistvost jeho života. Dokonce někteří z nich, vědomi si možnosti, jaké má technologický pokrok, kromě toho, že ustupují logice trhu, propadají i pokušení demiurgické moci nad přírodou a nad samou lidskou bytostí" (46) Zajímavá je nauka encykliky o vztahu vědeckého bádání ke zkoumání smyslu života a světa vůbec. Na jedné straně se poukazuje na škodlivost scientismu, na druhé straně na meze přírodovědeckého bádání. Scientismus není přírodovědecká teorie, nýbrž filosofická nauka, ale s vědeckým poznáním souvisí a je mezi vědci stále více nebo méně rozšířena: "Tento filosofický názor odmítá připustit vedle poznání pozitivních věd jako platné také jiné způsoby poznání. Náboženské i teologické poznání, jakož i poznání etické a estetické odkazuje do oblasti čiré fantazie. V

Na druhé straně poznání smyslu světa a lidské existence není úkolem vědeckého poznání. Encyklika to výslovně neříká, ale nikde nemluví o tom, že by přírodní věda mohla přispět přímo k poznání smyslu světa. Čteme pouze o tom, že "hledání pravdy, i když se týká omezené skutečnosti světa nebo člověka, nikdy nedojde ke konci, nýbrž vždy vede k něčemu, co leží nad bezprostředním předmětem tázání; vede k otázkám, které otvírají přístup k tajemství" (106). Přírodovědecké poznání tedy může otevřít otázky po poslední pravdě, ale odpovědět na ně může jen filosofie a víra. Tuto myšlenku nacházíme výslovně jen na místě, kde se řeší problém, zda teologie má ve svém bádání užívat přírodních věd: "Zřetel k přírodním vědám je v mnoha případech užitečný, protože umožňuje úplnější poznání předmětu studia, nesmí se však při tom zapomínat, že je nutné zprostředkování typicky filosofické, kritické a o všeobecnou platnost usilující reflexe" (69). O různých nebezpečích, která jsou spojena s vědeckým bádáním, ví už 2. vatikánský koncil, ale soudí o nich takto: "Tyto neblahé následky však neplynou nutně z dnešní kultury a nesmějí nás uvádět do pokušení neuznat její klady. Mezi ně lze počítat: pěstování přírodních věd a snahu o neúchylnou věrnost pravdě ve vědeckém bádání, nutnost pracovat společně v pracovních skupinách, smysl pro mezinárodní solidaritu, stále živější vědomí odpovědnosti vědeckých pracovníků vůči lidem, když jde o tom jim pomoci nebo je chránit, vůli zlepšit životní podmínky pro všechny, zvláště pro ty, kteří trpí nedostatkem možnosti rozhodovat o sobě nebo kulturní zaostalostí. To všechno je schopno být jakousi přípravou k přijetí poselství evangelia a tato příprava může být dovedena k cíli božskou láskou toho, jenž přišel, aby spasil svět."

Literatura a odkazy: [X1] UNIVERSUM, revue přírodovědecké a technické sekce České křesťanské akademie. Vedoucí redakční rady: PhDr. Karel Šprunk, Jasmínová 36, 106 00, Praha 10. Vydává nakl. CESTA, nám. Republiky 5, 614 00 Brno. Časopis UNIVERSUM lze objednat na adrese: Dr. Lubomír Pospíšil