Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Jiří Hons

Horizont nenávisti

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Horizont nenávisti

Horizont nenávisti

Jiří Hons

. . .

Vždycky jsem si myslel, že žít ve Městě je peklo. A o to víc mě štvalo, že to snad nikdo nevidí. Narodit se je průser, který pak musíte poctivě žehlit tím, že se ženete za majetkem. No... spíš pořád sháníte prachy. K majetku se poctivě snad ani přijít nedá... Pracujete do úmoru, sháníte brigády, když vám skrouhnou provize. Za nic na světě nechcete přijít o práci, jedinou vratkou jistotu, že nebudete umírat hlady. Protože dostat se na ulici znamená váš konec. Člověk bez práce je socka, a jakmile jednou tohle přízvisko získáte, všichni se na vás začnou dívat skrze prsty. Je jedno, jak jste k němu přišli, nikomu nezáleží na tom, že vás prostě vykopli, aby vaše firma ušetřila na platech. Socky jsou trnem v oku všem zaměstnaným, protože si myslí že vás živí ze svých daní, i když to samozřejmě není pravda, podporu dostane každý desátý. Jsou vděčnou kořistí policie, která je mydlí hlava nehlava, jakmile na ně narazí. A jsou taky vhodným materiálem pro pouliční gangy, protože i člověk válící se na samém dně společnosti dokáže ještě spoustu věcí prodat. Své tělo, své orgány, svou čest. Chvíli se dá existovat i takhle. Pak už ale nezbyde vůbec nic. Zbývá jenom umřít a uvolnit místo dalším. Všichni doufají že přijdou lepší časy, už brzo, možná zítra - ale mezi veřejná tajemství patří, že z ulice se vyhrabe tak jeden z tisíce. Octnout se mezi sockami pak v podstatě znamená rozsudek smrti. Já tam byl hned po střední škole, na dost dlouho. Dostal jsem se z toho. Neuvěřitelnou náhodou se mi povedlo najít práci. Ale... Ani potom jsem zdaleka neměl vyhráno. Pořád jsem byl jen loutkou ve hře mocných.
Řadový prodejce obchodní divize Lunárních dolů tráví své dny usazen za stolkem sedmdesát na sedmdesát, uprostřed zaplivané kancelářské budovy na periférii Města. Dlouhá léta strachu ze ztráty zaměstnání, zoufale přesně vyplňované příkazy manažerů, absolutní loajalita k firmě. Manažerská kasta má vždycky pravdu, když máte jiný názor, můžete okamžitě letět. A to se netýká jenom práce, ale i politiky, hudby, uměleckého vkusu... Prostě všeho. Pomalu ztrácíte identitu a stává se z vás stejně ztracený případ jako z kterékoliv socky na ulici. Začarovaný kruh... Já to všechno viděl a čekal na šanci změnit svůj osud, připraven ji chytit za pačesy a nepustit. Čekal jsem dlouho a čím déle to trvalo, tím jsem byl odhodlanější. A pak, po mnoha letech, šance přišla.
Dala mi ji korporace konkurující mému zaměstnavateli. Jenže já to posral. Málo ostražitosti, nebo smůla? Těžko říct. Bylo to buď a nebo - prodat firemní know-how a pak si žít jako prase v žitě, nebo čekat s hrůzou každý den na propuštěcí list. Den za dnem to samé peklo bez naděje na zlepšení, noc za nocí děsivé sny o živoření na ulici. To jsem nechtěl. Za žádnou cenu. Proto jsem nakonec skončil ještě hůř. Jednoho rána jsem se probudil v Díře. Tady teprve slovo peklo nabývalo toho správného významu.

. . .

. . .

. . .

. . .

. . .

. . .

. . .

. . .

1