Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Mallanága Vátsjájana

Kámasútra aneb poučeni o rozkoši

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Kámasútra aneb poučeni o rozkoši

Vátsjájana

HLAVA PRVNÍ: ÚVOD

Invokace

Sláva víře, prospěchu a rozkoši! O nich pojednávají Knihy. A sláva učitelům!Oni jim vyučuji.

Pan tvorstva Pradzapati, stvořiv tvorstvo, vyložil mu sto tisíc článku o zachování tohoto trojího smyslu života. Manu Svajambhva pak oddělil část o víře. Brhaspati část o prospěchu. A Nandin, uctívač Sivuv, vyložil zvlášť v tisíci článcích poučeni o rozkoši. A to zkrátil

Svetaketu Uddalakovec na pět set článku. A to opět zkrátil Babhravja

Pancaclsky na pul druha sta článku v sedmi hlavách. Na pokyn kuběn z

Pataliputry učinil Dattaka zvlášť hlavu šestou: Kuběny. Carajana sepsal zvlášť Úvod. Suvarnanabha Milovaní. Ghotakamukha Panny.

Gonardija Manželky. Gonikaputra Pani. A Kacumara Rady. Tak se poučeni o rozkoši rozpadlo v jednotlivé spisy, vykládáno mnohými učiteli.

Jelikož to, co hlásal Dattaka a ostatní, jsou toliko častí celku a traktát Babhravjuv je nesnadný, Vatsjajana, shrnuv všechno, sepsal v malé knížce to poučeni o rozkoši, totiž Kamasutru.

Tři smysly života

Stoletý svůj věk nechť muž rozdělí tak, aby v něm souladně a nerozporně naplnil trojí smysl života. V dětství nechť jde za vzděláním. V mladí a mužnosti za rozkoši a prospěchem. V staří za vírou a spasou. Trvaní života však je nejisté, a proto nechť bere všechno, jak to přichází. Leč panictví nechť si zachová, dokud se učí védám.

Víra znamená pro ty, již jsou odvracení od nehmotného onoho světa, přiklonit se raději k obětem atd., a pro ty, již jsou přiklonění k hmotnému tomuto světu, odvrátit se řádné od pojídání masa atd. O tom se lze poučit ve Svatých písmech nebo mezi znalci viry.

Prospěch znamená zisk a rozmnožení vědomosti, pozemku, zlata, dobytka, obilí, zařízeni a přátel. O tom se lze poučit z chovaní státních činovníků, mezi znalci zemědělství a obchodu nebo od kupců.

Rozkoš znamená přirozenou náklonnost duše k jednotlivým předmětům, jež vnikají do mysli skrze sluch, hmat, zrak, chuť a cích. Zejména pak rozkoš znamená příjemnou potěchu že zvláštních dotyku, z polibku, objetí a milovaní. O tom lze se poučit v Kamasutře nebo ve společnosti frejířů.

Potažmo k trojímu smyslu života je hledisko předcházející důležitější následujícího, Pro krále však je nejdůležitější prospěch, neboť jde o světskost. A pro Kuběny prospěch a rozkoš.

Víra není z tohoto světa, a k tomu je zapotřebí Knihy. Leč náklonnost k rozkoši je sama od sebe stala i mezi hovady, a k tomu není zapotřebí Knihy. Tak praví někteří.

Avšak povaha rozkoše záleží ve způsobu ženy i muže, což nelze popřít.

A tyto způsoby jsou vypsaný v Kamasutře. Tak praví Vatsjajana. Je zřejmo, že hovada, neznajíce způsobu, ana postrádají rozumu, neopakují rozkoše mimo období říje.

Proč jít za vírou? Je pochybné, zda přinese plody. Kdo moudrý dá své cizímu. Lepší holub dnes než zítra páv. Lepší jistý groš než nejistý zlaťák. Tak praví materialisté.

Avšak v Knihách není pochyb; mravnost a šlechetné činy nesou plody už tu, souhvězdí, měsíc, slunce, hvězdy a planety rozumné putuji prostorem ku blahu světa, bytí lidstva tkví ve čtyřech stavech a ve čtyřech obdobích a člověk poušti z ruky símě pro budoucí úrodu. Proto jest jít za Vírou.. Tak praví Vatsjajana.

Proč jít za prospěchem? Někdy ho nedosáhne ani úsilím, jindy se dostaví bez jakékoli snahy. To všechno je osud. Neboť osud snová lidsky prospěch i neprospěch, vítězství i porážku, štěstí i žal. Osud učinil Baliho Indrou, osud ho svrhl a jen osud ho opět pozdvihne. Tak praví fatalisté.

Avšak je zřejmo, že k dosazeni všeho cíle je ušili nezbytno. Neboť snaha nutné předchází prospěch. Ničemník neuspěje. Tak praví Vatsjajana.

Proč jít za rozkoši? Bije se netoliko s vírou a prospěchem, jež jsou hlavni, leč i s jiným dobrem. Plodí v člověku prostopášnost a nemrav, pudí ho ke konání nešlechetnosti a do společnosti padouchů. Je příčinou nevaznosti, opovržení, nedůvěry a odporu. Vypraví se, že mnozí rozkošníci byli zle ztrestání, a nikoli sami. Tak Dandakja

Bhodzovec, jenž v chlípné vášni učinil násilí kněžně panně, došel záhuby i s rodinou a královstvím. A král bohu Indra, jenž se snažil o Ahalju, a mocný Kicaka o Draupadi a Ravana o Sítu a mnozí jiní, ovládnuti chtíčem, trpce doplatili. Tak praví moralisté.

Avšak rozkoš je pro stav těla stejné důležitá jako potrava. A je tudíž tak podstatná co Víra a prospěch. Jen je nutno vyvarovat se chyb. Což nevaříme pokrm, být kolem okounějí žebraví mniši? Což nesejeme ječmen, být v lesích číhají jeleni? Tak praví Vatsjajana.

Nejen o viru a prospěch, leč i o rozkoše dbejte; jen tak dosáhnete štěstí na tomto i onom světe.

Moudří konají vždy všechno ohleduplně a vlídně - z jejich cínu nevznikají pochybnosti o dobrotě.

V souladu nechť vždy je dílo s třemi smysly životními, s vírou v rozporu nechť není, ani proti dvěma že tři.

Muž se má soustavné vzdělávat ve vědách o víře a prospěchu a o vědách v rozkoši. Jakož žena, a to odmalička; po sňatku však se souhlasem manžela. Vzdělávat ženy ve vědách je marno, neboť nejsou schopny chápat. Tak praví někteří.

Avšak i ženy konají činnost. A před činnosti není poučeni nadarmo. Tak praví Vatsjajana.

A to nikoli toliko pro toto. Vždyť všude na světe já málo znalců, zatímco činnost konají všichni lidé.A být je činnost vzdálena védy, přece já tato zakládám oné. Je jazykozpyt; a kněží ho neznali správné tvoři průpovědi při obětích. Je hvězdoprava; a dílo se počíná ve sťastné dny. Koňaři a slonaři krotí koně a slony, neznajíce příslušné védy. A jako je král, a i ve vzdálených krajích zachovávají jeho nařízení, tak tomu je i s tímto. Jen nemnohé jsou kuběny, princezny a dcery ministru, znalé veď. Proto nechť se žena dá v tajnosti a o samotě poučit od důvěrnice o způsobech teto védy úplné nebo částečné.

Čtyřiašedásatero umění

Už dívka se má v tajnosti a o samotě vzdělávat ve čtyřiašedesáti vhodných a užitečných oborech. Její učitelkou muže být: chůvina dcera s dívkou spolu vychovaná a v jednáni s muži obeznala, věrna a zkušená přítelkyně, teta téhož veku, stará důvěryhodná služka patřící rodině, dobré známa žebravá mniška, nebo starší sestra.

A čtyřiašedesátero pomocných oboru zahrnutých do poučeni o rozkoši: zpěv, hudba, tanec, malba znamínka na čele, kreslení květin a obrazců rýžovou moučkou, květinová výzdoba komnat, barvení zubu, oděvu a častí těla, vykládání podlahy barevnými kameny, úprava lože, vodní hudba, vodní hry a zábavy, znalost bylin, zaříkadel a car, věnce a kytice, účesy a čelenky, lícení a odívání, ozdoby že slonoviny a lastur, voňavky, masti a oleje, šperky, kouzla a kejkle, nápoje lásky a podobné předpisy, obratnost rukou, vaření různých pokrmu, polévek a zeleniny, příprava a míchání nápojů prostých i pálených, ruční práce jehlami a jehlicemi, prstová hra se šňůrkou, nápodoba hry na hudební nástroje, hádanky, odpovědi veršem na verš, říkanky pro oblomení jazyka i ducha, umělecky přednes, písemnictví v reci vázané i nevázané, doplňováni neúplných veršů, pletení z rákosí a bambusu, dřevořezba, truhlařina, stavebnictví, prubováni minci a drahokamů, znalost zemin a kovu, kutání drahokamů a jejich úprava, zahradnictví a sadařství, berani, kohouti a křepelčí zápasy, schopnost naučit papoušky a loskutalky mluvě, zručnost v lazebních úkonech, řeč prstu, tajné jazyky a šifry, místní jazyky a nářečí, umění vykládat nebeské hlasy, věštby a jasnovidectví, čarodějné značky a duří nohy, talismany, paměť na verse, plynule veršotepectví, slovníky a příručky, básnické rozměry a ozdoby, řečnické obraty, klam a šalba, účelné převlékání, společenské hry, hazardní hry, dětské hry, skromné a zdvořile vystupovaní, pikle, finty a úskoky, tělesná zdatnost.

A Čtyřiašedesátero Pancalského, to je jiná. O něm mluvíme v hlavě Milovaní. Neboť se tyče rozkoše sličná kuběna, jež zvládla Čtyřiašedesátero, slavnou hetérou se stane, je-li šlechetná a dobra.

Král ji bude vzdávat poctu, vznesení ji budou chválit, navštěvovanou a chtěnou, touhu každičkého muže.

Princezna těch nauk znala nebo dcera ministrova jisté podrobí si chotě, být má tisíc jiných mimo.

Když pak opustí ji manžel nebo ocitne se v bídě, vydělá si k živobytí tím, co zná, i v cizím kraji.

Čtyřiašedesátero nese plody šťastné lásky, avšak vždy je zapotřebí moudré zvážit čas a místo.

Zařízeni frejířova domu

Muž jenž dosáhl vzdělanosti, stane se panem domu a vede frejířský život z majetku získaného dary, bojem, obchodem nebo prací, nebo dědictvím, nebo obojím. Jeho místo je mezi smetankou v městě sídelním, krajském, okresním nebo městysi, anebo v cizím kraji. Tam si dá v sadě u vody vystavět dum o častí vnější a vnitřní.

A ve vnější častí domu je měkké lůžko s dvěma poduškami, ve středu protáhlé, pokryté bělostným přehozem. A pohovka. Na celní stěně je svazek posvátných trav a obraz božstva. Jsou tam také noční potřeby: olej, květiny, voskový kahan, voňavky, citrónová kůra a betelové svitky. Na podlaze plivátko. Na sloních klech visí loutna, paleta, štětec a barvy. A několik knih a věnec žlutého laskavce. Nedaleko na podlaze je okrouhlé sedátko s opěradlem.A šachy a kostky. Odtud venku klece s hravým ptactvem a opodál místnost pro prastvu, dřevořezbu a jiné rozptýleni. V sadě na stinném místě je ozdobena houpačka. A květinová besídka s obětištěm.

Tolik o zařízeni domu.

Společensky život, přátele, zábavy

Když frejíř ráno vstane, uleví si, vyčisti zuby, mírné se upraví olejem a voňavkou, vezme si věnec, zkrášlí se voskem a rudou pryskyřici, a prohlédna si tvář v zrcadle a zvykaje betelový svitek kvůli vonnému dechu, vyřizuje záležitosti.

Denně koná koupel, každý druhý den vtíraní vonné masti, každý třetí drhnutí sépiovou kosti, čtvrtý úpravu vlasu, vousu a nehtu a paty nebo desty ochlupení. To nechť nezanedbá. A pravidelné odstraňuje pot z podpaží.

Ji dopoledne a odpoledne. Nebo večer. Tak praví Carajana.

Po dopoledním jídle učí papoušky a loskutáky mluvit, porada křepelčí, kohouti a berani zápasy a baví se uměním a hrami. Jedna s přáteli, s nohsledem, světákem a šantalou. Pak si zdřímne.

Odpoledne jde upraven za zábavou do společnosti. A večer porada hudební dýchánek. Potom, leze na pohovce v skvěle komnatě plné jemných vůni, s přáteli očekává milenky. Nebo pro ne posle poslice, anebo jde sám. Když přijdou, věnuje jim s přáteli nežnou peci a promlouvá k nim rozmilé. V ošklivý den on sám nebo přátele převléknou milenkám sát promočený deštěm, znova je nalíčí a posluhuji jim. Tak tráví den a noc.

Frejíř se účastni: společenských zábav, divadelních představeni, mejdanu, pitek, zahradních slavnosti,a jiných her a radovánek.

V den oznámeny dva týdny nebo měsíc předem se pozvaní shromáždi ve stánku bohyně veď a umění Sarasvati. A herci místní i hostující jim předvedou podívanou. Nazítří se jim vždy dostane holdu a po zásluze bud pozvaní, bud propuštěni. A při úspěchu i v propadnutí mají držet pospolu. A příchozí i shromážděni si vzdávají pocty - to je obecná slušnost. Tím je vysvětleno co divadelní představeni, jež se konají příležitostné k oslavě toho či onoho božstva.

Mejdan je posezení za příjemného hovoru s přáteli téhož vzdělaní, ducha, povahy, majetku a veku a s kuběnami, v domě kuběny nebo v sídle jiného. A klábosí se o básních a umění. Slavné a pánům mile jsou tam vítaný s láskou a učtou zahrnovaný.

A pitky se pořádají vzájemné doma. Tam kuběny podávají a samy si berou: medovinu, víno, pivo a korálků a zákusky slané, ovocné, zeleninové, horké, ostré a kysele.

Tím je i vysvětleno, co zahradní slavnosti.

Hned ráno vyjedou koňmo a svátečně s kuběnami, provázeni služebnictvem. A to je výlet na cely den. Když jsou na místě, tráví čas kohoutími zápasy, hrou v kostky, divadlem a jinými příjemnými zábavami. K večeru se pak vrátí s upomínkou na tu zahradu. Tím je vysvětleno, co vodní radovánky během léta v korytech umělých i přírodních.

A jiné společenské slavnosti jsou: noc polobohu, slavnost podzimního úplňku, slavnost jarní noci, slavnost mahagonovníkových květu, praženého zrní, lotosových stonků a nových poupat, dovádění se stříkačkami, maškarády, kry s květy a snítkami, slavnost ječmene, den houpaček, svátek boha lásky, jarní veselice, slavnost cukrové třtiny.

Jich, ať jsou obecné nebo místní, se lidé zejména účastni.

A samotář se baví podle svého měšce. Tím je i vysvětleno, co kuběny a milenky, jež se scházejí s přítelkyněmi a frejíři.

Opuštěny nuzák, jenž nemá než štokrličku, sepiovou kost a vonnou mast, příchozí že slušného kraje a zběhly v oborech, vydělává si radami na schůzkách a při řemesle kuběn; to je nohsled.

A zchudlý a schopny ženáč, váženy mezi kuběnami a na schůzkách frejířů, čímž se přiživuje, to je světák.

A směsný nedouk, je-li hoden důvěry, je šantala; jinak pošuk.

Ti jsou rádci a prostředníky kuběn a Frejířů.. Jakož i nauk znalé potulné mnišky, vdovy, neplodné ženy a staré kurvy.

Kdo žije na venkově, ponouká sobě rovné, duchaplné a zvídavé, vyprávěje o způsobu frejířů z města; a ziskav důvěru činí pravé tak a porada schůzky. Těší přátele svou přítomnosti a je ochotny a účinlivý radou i pomoci.

Tolik o způsobech Frejířů..

Ženy k zlehnutí vhodné a nevhodné

HLAVA DRUHA: MILOVANÍ

Různé druhy lásky

HLAVA TŘETÍ: PANNY