Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Konrád Locker

Ozvěna čtvrtého rozměru

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Ozvěna čtvrtého rozměru

Ozvěna čtvrtého rozměru

Konrád Locker

I.

Poklad.

Rick Frensen pevně stiskl malý štěteček a opatrně začal ometat vyčnívající kousek keramiky. Z hlíny z vyčnívala jen nepatrná část, ale včas jej rozeznal mezi ostatní sutí a okamžitě na ni vrhl veškerou svou pozornost. Neunikla mu. Jako správný archeolog včas vycítil, kdy má lopatkou odhodit hlínu stranou, kdy do ní hrábnout a kdy jen lehce odstranit povrch písku, aby nález nepoškodil. Nikdy se nemýlil - v tom se pozná profesionál. S citem, velice trpělivě a s maximálním zaujetím, se naučil hledat tak, aby mu neunikl žádný z nalezených střepů, ke kterým se dostal. Však to trvalo dlouhá léta, nežli se tomu naučil.

Rick pracoval jako doktor archeologie dvou univerzit; Cambridžské a Sorbonnské. Sice měl na starosti výuku, ale měl volnou ruku, kdykoliv potřeboval uvolnit pro přímé pátrání v terénu. A dokonce si sám mohl určit, jakou lokalitu si k práci vybere. V mládí měl být lékařem, jakým byl otec, děd i praděd. Ale to trvalo do té doby, nežli na výletě objevil svůj první archeologický poklad; téměř nepoškozenou keramickou nádobku z doby železné.

Byl fascinován objevy a historií a začal se jí věnovat naplno. Jako otec v medicíně, dosáhl i on velkých úspěchů jako historik - dokonce se mu podařilo získat i nálezy, dosud nikým neobjevené. A protože měl bohatou fantazii, začal své objevy spojovat s jevem, související s moderními metodami - meziprostorovými přesuny materiálních předmětů. Vytvořil svoji teorii a dokonce o ní několikrát publikoval. Úspěch zatím nic moc.

Okamžitě rozpoznal, že učinil objev a ne ledajaký. Jako pokaždé, i nyní se mu rozbušilo srdce mohutnými údery a výrazně zrychlil dech v očekávání velkého nálezu. Jako chirurg při operaci, tak i on s největší opatrností odstraňoval pečlivě jedno zrnko prachu za druhým.

Kdyby před ním ležela bomba, nebyl by opatrnější. Soustředil se na tu malou, nepatrnou věcičku jako na nejdůležitější věc na světě.

"Našel jste něco?" ozval se za ním veselý hlas mladé kolegyně Jessie. Neodpověděl. Musel se soustředit, nenechal se vyvést ze soustředění dotěrnými dotazy. Už si na to zvykla - dokud nebyl hotov, nikdy zásadně neodpovídal. Dobře to věděla. Pracovali spolu již druhý rok a dokonali se znali. Byla šikovná a všímavá, takže ho znala více, než kdokoliv jiný. Jenže pokaždé se zachovala stejně. Její zvědavost vždy zvítězila nad rozumem, který jí napovídal, že stejně odpověď nedostane.

Jessie byla čerstvá doktorka. Nejdříve s ním pracovala jako stážistka, později jako dobrovolná pracovnice. Jako zaměstnankyně Archeologického muzea v Londýně s ním spolupracovat nepřestala. Kdykoliv vyjel do terénu, přihlásila se sama ke spolupráci. Když vyhlásil další akci v oblasti severní Afriky, ani na chvíli neváhala. Neměl ponětí, zda ji lákají jeho výzkumy, či on sám. Zatím mu to neprozradila.

Došla k němu a zvědavě nakoukla přes jeho mohutná ramena. Tmavočervený nález se pomalu objevoval na denním světle, když drobné štětiny štětečku ometaly donekonečna tajemný objev. Obdivovala jeho trpělivost, na chlapa až nezvyklou.

Ráda s ním spolupracovala, byl to velice příjemný muž, dobrosrdečný muž. Již starší, překročil dávno čtyřicítku a co jí zajímalo nejvíc, stále ještě svobodný. Vždy tvrdil, že ho zajímá jen práce, dává jí všechno a žádná žena by s ním proto dlouho nevydržela. Už si zvykl být sám a velice těžko si na přítomnost kohokoliv cizího zvykal. I když podvědomě tušila, že se za těmito pyšnými slovy skrývá cosi jiného, nikdy jej nedonutila, aby řekl pravdu.

Rick opatrně uchopil právě odhalený nález a jemně je držel v rukou. Miska. Hliněná, krátce pálená na přímém ohni, pokryta charakteristickou malbou.

"Tak právě jsem učinil, milá Jessie, obrovský poklad," pronesl v opojení. Zvolna se zvedl a postavil se.

Dívala se nechápavě. Prázdná miska a poklad? Obrovský? Časově ji řadila do období šestého království. Bylo to pravda, jedno z nejstarších období, z kterého se střepy nacházely, ale stejně to podle ní žádný velký poklad nebyl. Podobných nálezů již učinili několik a nikdy nebyly nijak významné.

Zkoumavě pohlédla na nádobku a snažila se objevit, co by na ní mělo být tak cenného.

"Nevidím na ní nic tak zajímavého," pokrčila rameny. "Je sice v celku, což je opravdu velice vzácné, ale... celkem obvyklá. Sama jsem několik podobných střepů přece našla."

Mluvila opatrně. Neměla zatím ponětí, kam jeho slova směřují a nebyla si jistá, zda misku odhadla správně. Stále byl pro ni velkým učitelem.

Rick v ruce veliký poklad skutečně měl. Významný a veledůležitý - i když v naprosto jiné souvislosti, nežli sám v této chvíli mohl předpokládat. Miska znamenala obrovský význam jak v jeho životě, tak i vědě jako samotné. Jenž ani on sám o tom v této chvíli ještě nemohl tušit. Neměl ponětí, jaké komplikace jsou s ní spojené a jaké problémy s ní bude mít.

Tím méně jeho půvabná spolupracovnice.

Otočil se k ní a ona uviděla jeho vyčítavý výraz.

"Ty nevidíš ten materiál?" zeptal se varovně. Podívala se ještě jednou.

"Nic mimořádného, křemičitan s uhlosodurnátem vápenatým. Jako barvivo zřejmě zapůsobil velký obsah rumělky s kalciem. Řekla bych celkem obvyklý materiál," pronesla váhavě. Stále si nebyla si jistá, zda odhaduje správně. Oči se mu rozzářily.

"Velice správně, má milá. Velice správně. Jenže jedna věc je zde zajímavá. vidíš to?"

"Ne."

"Skutečně ne?"

"Skutečně."

"Kam jsi misku zařadila?"

"Předpokládám šesté království, podle způsobů nanášení barev bych soudila na východní vzor."

"Ještě jsi neřekla místo původu!"

"Edutie, to je přece jasné."

"Konečně! To je ono. A teď si uvědom, kde leží Edutie a kde my. Jak se to sem asi tak mohlo dostat? Vždyť tady by to být vůbec nemělo. Podle profesora Teruna se sem nikdy obyvatelé Edutie v šestém království nedostali! Je to odsud dva a půl tisíce kilometrů daleko. Neměli přece tak velké lodě, aby mohli volně na moře. Máme důkaz, vyvrátíme teorii profesora Teruna ze základů!"

Mluvil nadšeně a kupodivu zvýšil hlas, což u něj nebylo obvyklé. Oči mu svítily jako malému klukovi, co konečně dostane vytouženou hračku.

"Touhle miskou?"

"Jo. Tady je potvrzení mé teorie, kterou jsem tak dlouho dával dohromady a které nikdo nevěřil."

"Té o cestování starých národů kosmickým prostorem?"

"Jo, té."

"Ale já jí také nevěřím. Přece víte, cosi o tom myslím. Nehledejte v tom nějakou senzaci. Tahle miska se sem mohla dostat všelijak. Z toho se nedá dělat seriózní závěr."

"Vidíš tady tu postavu po straně? Zase má na hlavě pruh, jako by měla sluchátka a před ústy minimikrofon. A v ruce drží stejnou krabičku, jako ty postavy, co jsem objevil v Tusámii a Dutastře. To je jasný dálkový ovládání!"

"Nic pořádnýho na tom není vidět. Jsou to samý čáry. Mám pocit, že tam vidíte, co vidět chcete."

"Neblázni, tohle je přece jasný! Je sice fakt, že to je vidět velice matně, ale až se to vyčíslí, vyleze všechno pod mikroskopem jako namalovaný."

"Ten obrázek vedle je co?"

"Kerej?"

"Ten za tou postavou. Vypadá jako osmiúhelník a s nějakým znakem uvnitř."

"Jo vidíš, toho jsem si nevšiml. Asi symbol kmene. Podobné jsem viděl na střepech v Tusámii taky."

"Mě to připadá, jako když se ta postava krčí, že čeká, že to bouchne. Jako kdyby mačkala iniciační tlačítko nějaké výbušniny."

"Tak vidíš, už také vidíš další významy. Ale ne, tohle je jasnej kmenovej znak."

Za půl hodiny již seděli v Rickovo domácí laboratoři a misku pečlivě omývali. Byla krásná. Barva výrazně zářila, malba byla nádherně vidět do všech detailů, kontury byly ostré jako břitva. Jessie připravila filc na stůl s jemnou látkou několik roztoků. Pod mikroskopem zkoumala několik zlomků, který vedle hlavního nálezu učinili.

"Tak se na to mrknem," pronesl Rick a položil misku na stůl. Vzal velkou lupu a začal podrobně zkoumat každý detail.

"Ta postava má určitě přes hlavu sluchátka," mručel si pro sebe. Jessie se jen chápavě usmála. Musel se utvrdit, že je jeho myšlenka správná. Zřejmě jí dá hodně práce, než jej přesvědčí, že to jen jeho chiméra, která nemá žádné opodstatnění. Nyní se musela tvářit, že s ním souhlasí. Námitky vznese později, aby jej příliš nerozčílila.

"Co ten symbol, říká vám něco?" zeptala se jakoby mimochodem. Rick ji však vůbec nevnímal.

"Je to zajímavý," pronesl překvapeně zabořen do svých myšlenek, "takhle zblízka to vypadá jinak, než jsem myslel. Podívám se do knih."

Vyskočil ze židle a vrhl se k polici s vyrovnanou řadou knih. Okamžitě je začal přebírat a hledal tu, kterou potřeboval. Odkládal jednu po druhou, nežli se spokojeně posadil zpět do židle a listoval objemnou knihou.

Zkoumal množství podobných symbolů, kterých se v knize nalézalo celé plejády doplněné podrobným popisem. Stále jen kroutil hlavou.

"To je zajímavý," pronesl po chvíli zamyšleně, "nikde podobný symbol kmene není."

* * *

Držel misku v ruce a neustále ji pod lupou sledoval. Prstem přejel záhadný symbol. Snad aby ometl drobné smítko.

"Aúúúú," zařval vzápětí a div od sebe misku neodhodil. Jen pocit odpovědnosti mu nedovolil vrhnout ji před sebe.

Jessie se na něj překvapeně podívala. Rukou, kterou se dotkl symbolu, divoce třepal, jako by se dotkl něčeho velice nepříjemného.

"Co se stalo?" zeptala se vystrašeně.

"Praštilo mě to!" volal polekaně a zkoumavě miskou otáčel. Pozorně sledoval každý detail a zkoumal ze všech stran. Vrtěl nechápavě hlavou.

"To jsem blázen. Ono mě to koplo! Ale jak je to možný?"

"Není to někde pod proudem?" snažila se mu Jessie pomoct.

"Je to přece keramika! Ale sáhl jsem na ten obrazec, na ten osmiúhelník. Jako by to byl nějaký kontakt, nezakrytá zásuvka. Úder jak kopanec od koně!"

Jak keramickou nádobku sledoval, opatrně se jí ještě jednou prstem dotkl.

"Jenom lehce brní. Jen sice už slabě, ale je to cítit. Hlavní výboj už jsem zřejmě schytal."

Jessie se zezadu natáhla a jemně po symbolu přejela. I ona ucítila jemné brnění, jako kdyby sahala na zařízení pod slabým proudem. Ale velice nepatrné, možná vnucené Rickovými slovy.

"Už to je pryč, necítím nic," pronesla po chvíli, když ucítila jen chladný materiál. Prst ji nebrněl, všechno vypadalo naprosto normálně.

"To je zajímavý," nemohl to Rick pochopit. "Kde se to tam vzalo? Co to způsobilo?"

Ještě chvíli oba pozorně sledovali svůj nález.

"Co je na druhé straně? Přímo naproti symbolu?" zeptala se Jessie.

Rick několikrát otočil nádobkou a prohlédl celý obvod. Obvyklé znaky, obrázky, které dokázali přečíst a identifikovat. Většinou je neobjevily ve dvojicích, vždy na protilehlých stranách. Takové obdobné v odborné literatuře už měli, ty mohli zařadit. Jenom ona podivná postava a nezvyklý symbol se nacházely na misce jednou a ve stylu kresby, jaký ještě neznali.

"Je zcela suchá," všimla si Jessie, když si misku pečlivě prohlídla, "už docela uschla. Všimla jsem si, že ještě před chvílí byla vlhká. Čím jste to čistil?"

"Běžným přípravkem. Umulstanem, jako vždy."

"Hm... ten obsahuje chlór a draselňan dusnatý. Za jistých podmínek by se z něj mohla reakcí vyvinout kyselina dusičná."

"Potřebovala by k tomu katalyzátor a inhibitor. Těžko předpokládat, že by to bylo bez nich možné."

"Ještě nevíme, z jakých materiálů se miska skládá. Třeba obsahuje něco, co jako katalyzátor působí. Budeme potřebovat chemický rozbor."

"Zítra se na to mrkneme důkladněji. Fred z výzkumáku mi rozbor udělá a budeme vědět. To naleziště musíme prozkoumat mnohem pečlivěji, nežli jsme dosud dělali," zakončil prohlídku Rick, "třeba najdeme další věci a budeme schopni vysvětlení, o co se zde jedná."

"Jestli už nic nenajdeme, stejně budeme těžko vysvětlovat, jak se sem miska dostala. Kdo byl vlastně jejím majitelem, když zdejší obyvatelé nepluli přes moře?"

"Vidíš, už přemýšlíš jako já," usmál se Rick. "Jestli budeš pokračovat, uvidíš v tom zásahy mimozemšťanů úplně stejně. Ostatně všechno k tomu směřuje."

Jessie se náhle podívala na svůj prst.

"Podívejte," ukázala jej Rickovi, "ten prst světélkuje."

Byla to pravda. I Rick si mohl všimnout, že z obrysů prstu, kterým se před chvílí dotýkala keramického povrchu, line namodralé světlo. Kapiláry mohli nyní spatřit naprosto dokonale.

Bleskově otočil svůj palec proti očím. Zářil naprosto stejně, jen mnohem intenzivněji. Světle modrá zář z něj sršela, jako by byl natřen fosforem. Zmateně se podíval na Jessie, pak na misku. Hledal vysvětlení, příčinu podivného jevu. Nebylo vidět nic. Byla chladná a vypadala stále stejně.

Pomalu přejel prstem po jejím povrchu a pozorně se na něj zadíval. Nic. Tentokrát zůstal stejný, ničím nenatřený. I když se dotýkal jednotlivých částí misky, neulpělo mu na prstech nic. Pokrčil rameny a nakonec přejel po místech podivného symbolu, který mu před chvílí uštědřil ránu. Prst zářil.

Oba si udělali poslední zápisky a pro dnešek se rozloučili. Jessie odešla domů, Rick pokračoval ve zkoumání nálezu. Nakonec misku odložil na pečlivě vypolstrované místo a odebral se do svého pokoje v horním patře domku. Město již zahalila tma, narušovaná občasnými světly lamp, náhodně roztroušených po ulicích. Právě se chystal prostudovat spis profesora Jumahita.

S profesorem Jumahitem si výborně rozuměl. Jednalo se o celkem mladého, velice nadějného historika z Ósaky. Jako jeden z mála také našel několik shodných bodů v objevech a také věřil o přesunech starých civilizací getrinový polem. Jen šel k cíli zcela jinou cestou, nežli Rick. Ale snaha dokázat své nezvyklé domněnky je spojovala. Rick sám s ním v mnohém souhlasil, ale jak u vědců bývá, některé věci měli rozdílný pohled.

Jako již mnohokrát, i dnes porovnával názory uvedené v knize s dnešními objevy a pokoušel se najít souvislosti a z nich vyplývající vysvětlení. Když se dočetl o zajímavých miskovitých tvarech, nalezených na některých nalezištích starých kultur, zazvonil telefon.

"Haló, Frensen. Kdo je tam?" zeptal se netrpělivě. Neměl rád, jestliže jej někdo vyrušil při plném soustředění a vytrhl jej z jeho myšlenkového toku. Tohle přímo bytostně nenáviděl.

Ozvalo se zapraskání a šumění. Už chtěl sluchátko položit, domníval se, že se jedná o omyl, když se ozvalo zachroptění a zakašlání.

"Je tam někdo?" zeptal se proto netrpělivě.

"Našli jste... nebeskou perlu... je nebezpečná a není radno si s ní zahrávat. Až zjistíte... oč se jedná, poznáte její sílu. Není náhoda, že jste ji našel... právě vy. Jestli chcete potvrdit vaši teorii trangionální díry a možnosti zásahu do dnešní civilizace... můžete to dokázat. Jste velice blízko. Máte na dosah světlo, jen jej musíte najít. Jste předurčen, abyste poslal jeho paprsek do černé temnoty. Na kameni je její popis... a vy jej přečtete, vím to. Nesmíte se nechat odradit prvým názorem a jednoduchým způsobem řešení. Je mnoho z těch, co vás budou chtít o světlo připravit. Ukážu vám cestu."

Byl to hlas starce. Mluvil těžce, slova mnohokrát přerušoval a chraplavý dech činil jeho řeč těžko rozeznatelnou. Rick měl v hlavě myšlenky na další výzkum, nechtěl se zdržovat zbytečnostmi a telefonát v této chvíli působil rušivě. Jakási slova o záhadách mu nyní zněla zmateně a neuspořádaně. I když rád pátral po všech záhadách, nyní měl na stole jednu mnohem větší a zajímavější. Navíc slova mu zněla nelogicky a bez souvislostí. Nedokázal z nich pochopit, oč tomu člověku vůbec jde.

"Nezajímají mě žádné světlo a nějaká díra. Taky nevím, o jakém kameni mluvíte, žádnej zajímavej jsme dosud nenašli," pronesl zamyšleně, aniž přemýšlel, co říká. Právě jej napadala myšlenka, co mohou symboly zobrazené na misce znamenat a chtěl se o této skutečnosti ihned přesvědčit. Telefonát chtěl co nejrychleji ukončit. Přesto nedokázal telefonem seknout a neznámého umlčet.

"Abyste mohl najít bránu a zásobárnu síly, musíte být statečný a silný. Vede k nim dlouhá cesta a já vám na ní budu nápomocen," pokračoval hlas sípavě dál. "O svých objevech se můžete zmínit v knížce, kterou právě připravujete. Nejsme proti. Ale chceme, aby to bylo co nejpřesnější a bez vedlejších úmyslů."

"Co víte o bráně?" vystřelil otázku. Zpozorněl. Ten člověk právě promluvil o věci, kterou vědělo jen velice málo lidí. Jak naznačil, je informován o jeho skrývaném záměru - napsat novou knihu, ve které jejím hlavním námětem skutečně měla být ‚Brána nebes'. Námětem, kterým se již dlouho zabýval a kterým delší čas žil. Dlouhodobě shromažďoval nálezy z celého světa a skládal dohromady celou svou novou koncepci, snášel se z nich složit myšlenku o které by v knize informoval.

"Hledejte ji a najdete. A já vám ukážu kde."

"Tak mě to řekněte rovnou, co chcete. Nedělejte s tím žádné tajnosti. Proč mi to nechcete říct, co tím sledujete?"

"Můžete se dozvědět jen to, co je nezbytné vědět. Hlavní práci však stejně musíte odvést sám, my vám jenom pomáháme."

"Tak odpovězte! Co jste zač a co o tom víte? Proč to vlastně děláte? Nechápu naprosto nic, nerozumím ani jedné věci, co jste mi tu řekl. Pokud se chce někdo se mnou bavit, měl by se nejdříve představit."

"Jmenuju se Jangheer. Hieronymus Jangheer, řekne vám to něco? Neřekne. Ale to stejně není vůbec nutné. Mým jménem se nezabývejte, nepátrejte po mě. Vy víme o každém vašem kroku a budeme vás sledovat."

"Proč to vlastně děláte? Nejsem ničím významný."

"Hrajete svou životní roli, která je vám předurčena a jež je vaším osudem. Během své práce uvidíte a zažijete věci, jež jsou jiným lidem nedostupné. Pátrejte kde máte a nezajímejte se o nepodstatné věci. Až najdete co je nutné, prozradím vám víc. Hlavní je světlo, to je to nejdůležitější, co máte nyní na práci."

"Jak víte, co zažiju a co ne? Zacházíte už příliš daleko a blábolíte nesmysly. Nemám čas se bavit o pitomostech, čeká mě plno důležité práce."

"Hledejte, najdete. Cesta není vždy přímá a jasná. Vaše kroky mohou vést k cíly a ..."

Nedořekl. Rick znuděně zaklapl sluchátka a telefon položil. Ten člověk mu připadal že není při smyslech a přestal jej bavit. Nemá čas bavit se s blázny, i když naznačují, že by za jejich myšlenkami mohlo něco zajímavého být. Ale na to on nyní nemá náladu ani čas. Je nedočkavý, chce se ještě jednou podívat na záhadný kousek, který měl před sebou a který ještě určitě neodhalil veškerá tajemství, který skrývá.

Už se nezdržoval. Miska skončila pod silnou lupou a Rick zvědavých pohledem přejížděl po jejích obrazcích dál.

* * *

II.

Stavebnice se začíná skládat.

Ihned ráno se vypravil na naleziště, aby pokračoval v pátrání. Cestou se zastavil u Freda, aby mu předal misku na odborný rozbor. Chtěl jej mít co nejdříve a také tak mu to kladl na srdce. Pak už spěchal na místa, kde čekal další objevy. Možná najdou další nádoby či střepy, které jim přiblíží včerejší objev. Na místě vykopávek jej však čekalo překvapení.

Mladá žena postávala nejistě u jednoduchého hrazení a nedočkavě se rozhlížela. Tmavé dlouhé vlasy jí spadaly přes ramena a měla je ukryty pod bavlněným šátkem plným jásavých barev a vzorů. Oblečena více po evropsku, než dle ústních zvyků. Lehká halena jí kryla ramena a dlouhá splývavá sukně se dotýkala jejich kotníků. Asi patnáctiletý chlapec nejistě postával vedle ní a zvědavě nakukoval do vykopané plochy.

Netušil, co zde chtějí a neznal je, nikdy se ještě s nimi nesetkal. Došel k nim a chtěl pokračovat.

"Vy jste pan Frensen, ten hledač záhad a tajemství?" zeptala se okamžitě. Její hlas se vzrušeně chvěl.

Podíval se na ni a přikývl. Nechtěl se zdržovat, chtěl se věnovat dalším nálezům. Jessie se objeví co nevidět.

"Chtěla bych vás požádat, zda byste nepřijal výpomoc mého syna, Michala. Je to vášnivý lovec pokladů. Četl všechny knihy o tajemnu co mohl sehnat, takže i ty vaše. Chci ho udržet u tématu a nemám zájem, aby se dal do některé party lumpů, co nám běhá po ulicích."

Rick se podíval na hocha. Středně velký blonďák s odstávajícíma ušima a malým nosem. Podivně střižené vlasy sčesané na stranu mu dodávaly podivného výrazu. Čiperná očka nervózně šlehala hned na jednu, hned na druhou stranu. Vypadal rozumně a důvěryhodně. Prosebně pohled opětoval, šlo z něj vycítit, jak moc by se přál zapojit mezi skutečné hledače pokladů.

"Ty mi chceš pomoct?" zeptal se jej a podlezl zábranu.

"Rád bych se podílel na nálezech a vykopávkách. Už jsem jich několik udělal, velice mě to baví!" pronesl horlivě mladík.

"Tak jo, souhlasím, ale za podmínky, že se budeš držet veškerých mých příkazů a nařízení." Rick nakonec svolil.

Spolupráce s mladíkem, kterému by mohl předával své těžce získané poznatky se mu líbila. Navíc nabídka přišla v pravý čas. Každá ruka, která urychlí hrubou práci, mu byla vhod. A tak, aniž to plánoval, rozrostla se jeho miniskupina na tři členy týmu.

Ještě jedna podivná okolnost rozhodla a chlapcově přijetí, ač si jí sám nechtěl přiznat. Po celou dobu rozhovoru měl podivný pocit a cosi tajemného jej nutilo nabídku přijmout. Věděl, že podivná síla mu nepovolí odmítnout. Byl zmatený, nevěděl, co se to děje a tak raději nabídce přikývl.

Matka mu vděčně potřásla rukou a s úsměvem sledovala, jak spolu odcházejí do míst, kde budou pokračovat ve vykopávkách. Ještě chvíli je sledovala, než se otočila a viditelně spokojená zamířila za svými dalšími plány. Odcházela po Dlouhé prašné cestě směrem k městečku. Z druhé strany se objevila Jessie.

"Vy máte nového pomocníka?" zeptala se když dorazila a zvědavě si chlapce prohlížela.

"Jo," přikývl Rick, "vzal jsem ho jako brigádníka. Může nám pomoci s kopáním, abychom se rychleji dostali dál."

"Aby nebyl zbrklý a něco nepokazil," namítla Jessie a roztáhla malý stolek, na který položila pomůcky.

"Od toho jsme tady přece my dva," namítl Rick a seskočil do výkopu. "Když ho budeme hlídat, nemůže udělat žádnou škodu. A tak nějak uvnitř cítím, že nám bude velice užitečný. Tak tady tuhle část můžeš, Michale, odstranit, ale jenom tu světlou vrstvu, víc ne." Ukázal hloubku, jakou si představuje. Michal nadšeně pokýval hlavou a uchopil nářadí. Za chvíli již první lopaty plné písku odlétaly na vršenou hromadu za výkopem.

"Našel jste včera něco?" zeptala se Jessie, když sestupovala do výkopu.

"Všechny malby vypovídají, že se jedná nádobu ze šestého království. Obsahují plno společných prvků, dá se to datovat celkem jednoznačně. Ale neobjevil jsem nic bližšího, co by nám vysvětlilo, jak se miska dostala sem. Mám tu svoji teorii, ale nic, co by i doložilo. Kdybychom našli další střep, mohlo by nám to pomoci vyluštit tuhle velikou záhadu."

"Zkusil jste se jí ještě dotknout? Brněla?"

"Ne, už ani trochu. A to jsem to ještě několikrát vyzkoušel."

"A zkusil jste to navlhčit? Celý večer jsem o tom přemýšlela a myslím si, že by to mohlo mít spojitost. "

"To jsem neudělal, nenapadlo mě to. Hned, jakmile se dneska vrátíme, tak to vyzkouším."

"Jestliže se to neopakovalo, možná na ten výboj mělo vliv čištění, co jste právě prováděl. Jak se dostalo čistidlo do kontaktu s plochou misky, mohlo dojít k vzájemné reakci. Třeba vzniká nějaká látka, která misku nabíjí a dotykem na určené místo dochází k výboji."

"Myslíš statická elektřina?"

"Ne, elektrolytická."

Sedli si na bobek a dali se při řeči do odstraňování další vrstvy písku. Postupovali pomalu, obezřetně. Snažili se, aby jim neunikl ten nejmenší detail, ani malý střípek, který se v zemi nacházel.

Pracovali téměř dvě hodiny.

"Tady něco je, nějaká divná větší deska. Určitě to je něco zajímavého!" ozvalo se pojednou Michalovo zvolání.

Oba zanechali práce a popošli k němu. Klečel na zemi a rukama pomalu očišťoval jakýsi předmět.

"Vždyť je to kámen! Co blbneš," pronesla s úšklebkem Jessie. Ale Michal se nedal odradit.

"Není!" pronesl rázně, "tohle není obyčejný kámen. Je to něco uměle vytvořenýho. Určitě to bude velký objev. Cítím to."

Rick stál nad ním a sledoval, jak se šedá věc pomalu vynořuje z hlíny a ukazuje se světu. Zatím to opravdu vypadalo jako kámen, obalený vlhkou hlínou. Ale Michal se snažil a za chvíli jej mohl opatrně vytáhnout.

Rick s Jessie vytřeštili oči a otevřeli ústa.

Michal vytáhl nález z písku celý a obrátil jej vzhůru nohama. Uviděli jeho zadní část. Byla to skutečně deska. Plochá, nepříliš silná, oválného tvaru. Pod lehkým nánosem hlíny se objevilo množství znaků, čar a výstupků. Jednalo se jednoznačně o umělý výtvor, příroda by nikdy nic podobného nevytvořila.

"Ukaž, dej to sem," hmátl po nálezu Rick. Michal se nebránil. Nechal jej, aby od něj převzal z rukou věc, kterou právě osvobodil ze zajetí písku a vytáhl na denní světlo.

Rick opatrně setřel silnější vrstvu hlíny a s citem odstraňoval prsty prach z jemných drážek, které představovaly několik kreseb.

Přesně uprostřed trůnil složitý obrazec. Sestával se z několika znaků a byl silně olemován. Z něj směřovalo několik spojovacích čar k obrázkům na obvodě desky. Každý z obrázků byl několikrát obkroužen slabými kruhy a z nich mířily nepravidelně další čáry. Ty vedly k bodům namalovaných mezi kresbami. Na první pohled si povšiml mnoha malých otvorů, rozházených nepravidelně po povrchu desky. Mělké, různě veliké a s velice nepravidelnými tvary. Někdy čtverec, jindy nepravidelné obdélník, kosočtverec.

"Co to je?" zeptal se zvědavě Michal a netrpělivě se díval Rickovi do očí.

"Je velice podobná Hungově desce," pronesl soustředěně Rick a dál nález podrobně prohlížel.

"To je co?" zeptala se tiše Jessie.

"Taková plochá věcička, co ji našel profesor Hunge v Tusámii. Soudí se, že je dílem Edutiů. Jedna z mála věcí, které se dá jednoznačně určit jako vlastní dílo tohoto kmene. Má mnoho charakteristických prvků, kterými jeho členové zdobili své výrobky. Jenže ta je zhotovena ze speciálního kovu, který je velice těžko vyrobitelný. Dodnes je záhadou, kde našel tak primitivní národ natolik vyspělou technologii, aby jej dokázal vytavit. My ji tady mám také, ale z keramiky. A ještě něco..." odmlčel se.

Michal s Jessie se na něj tázavě podívali, čekali na dokončení vysvětlení.

"...u vedlejšího kmene Botaniů, se našel popisek, který se zmiňoval o hrozné zbrani, kterou proti nim Edutiové použili. Prchli před ní a již nikdy se do jejich blízkosti nechtěli dostat. Odstěhovali se více na sever a žili raději v horších podmínkách, nežli by se vrátili a žili vedle tak nebezpečných sousedů."

"A vy si pochopitelně myslíte, že to byl dar či pomoc ufounů," podotkla jízlivě.

"Pochopitelně. Ta zbraň se účinkem velice podobala našemu laseru a působila naprosto shodně. Alespoň takto tam je popsaná."

"Popsaná je přesně takhle?"

"No... úplně ne. Ale podobně. Musím přiznat, že se jednalo o ústně předávanou tradicí po několik generací, nežli to dotyčný sepsal, takže se nedá s určitostí říct, zda je událost podaná správně."

"Jako obvykle. Jenom řečičky bez důkazů. Nějaká pověst a vy si z toho usuzujete fakta."

"A jak mohl mít tajemný laser nějakou souvislost s deskou, co jsme pávě našli?"

"Jestliže se o Hungově desce soudí, zda by mohla být nebezpečnou zbraní, mohla by tato sloužit obdobně."

"Jako zbraň?"

"Ano. Třeba jako zbraň."

"Nevidím jedinou spojitost a žádný důkaz. Jen dohady snílků a fantastů," ušklíbla se Jessie.

"Já tomu také věřím," přidal se nečekaně do hovoru Michal.

"Jako každý chlap," zakončila rozhovor Jessie a věnovala se prohlídce desky. Vzala ji od Ricka a pospíchala s ní ke stolku.

Tam ji položila na měkký molitan a začala jemně ometat jemnými štětečky. Vyčistila všechny rýhy a drážky, odstranila i ten nejjemnější prach. Nakonec vzala fotoaparát a několikrát všechno do detailu vyfotila. Udělala i jednu skicu a jeden podrobný vlastnoruční nákres, kde vyznačila všechny významné výčnělky a detaily.

Rick náhle otevřel jednu knih, kterou s sebou stále nosil ve veliké brašně. Chvíli hledal, nežli našel, co potřeboval.

"Podívej, tady to je," pronesl vítězně a ukázal na knihu. Jessie zvedla oči a rychle se zadívala, co se jí snaží ukázat. Byla právě zabraná do čištění a jeho slova ji zaskočila.

"Tady je něco velice podobného. Já věděl, že to tu najdu. Je to skoro stejné, až na malé detaily. Tady se popisuje, že byla provedená odborná analýza podobného nálezu. Podle vědce doktora Cecila Morose z Bostonské univerzity se jedná o schéma zařízení vysoce výkonného zdroje energie. Při pokusech vyrobit podobné zařízení v laboratoři museli pokus přerušit, protože hrozilo nebezpečí poškození laboratoře a zdraví lidí. Co to mu říkáš?"

"Že si pan Moros pustil pusu na špacír. Chtěl bejt slavnej, nic jiného v tom nevidím. K čemu by byl primitivním lidem zdroj energie? Dokonce vysoce výkonný? Měli dost problémů se sháněním obživy. Prostě se jen jeden z obrázků shodoval z tím, co známe dnes. To nelze brát doslova."

"Zapomělas? Když jsem se včera dotkl nešikovně misky, dostal jsem elektrickou ránu. Možná, že jsme ten zdroj nějak během prohlídky iniciovali."

"Pak je v tom rozpor. Říkal jste, že se jedná o vysoce výkonný zdroj. A vás to koplo jen trochu. Kdyby to odpovídalo skutečnosti, byl jste na popel, nebo výrazně popálený."

"A co když to je jen zařízení," ozval se za jejich zády Michal, "které ten zdroj využívá a bere si tolik energie, kolik nezbytně potřebuje. Jestliže mu stačí málo, vzalo si minimum."

Rick s Jessie se překvapeně otočili. Ten se bezelstně tvářil, jako když o nic nejde a říká tu nejběžnější věc na světě. Ale co řekl, oba zaskočilo.

"Může mít pravdu," podotkla Jessie. "Já u té desky mám celou dobu nějaký špatný pocit. Necítím se dobře."

"Vezmeme ji ke mně a uděláme menší rozbor. Bude zapotřebí desku zapsat a provést podrobnou analýzu. Další velké objevy si necháme na zítřek."

* * *

Za dvě hodiny již seděli za stolem a pod silnou lupou společně prohlíželi každý vlis na desce. Pečlivě ji fotili, zakreslovali a dělali mnoho dalších poznámek.

"Podívej, už se v tom docela orientuju," poznamenal Rick Michalovi. "Tady je znak orla, tady levharta a tady dokonce novorozeně. Za chvíli budeme mít pohromadě všechno."

"Co to asi může znamenat? Nejdou za sebou, jsou zpřeházený, v jedné řadě, zatím u nich nevidím žádnou souvislost."

"Zápis o ulovené zvěři, jako obvykle," pronesla suše Jessie, "lovec si zde udělal záznamy o tom, co ulovil, nebo o tom, co chce ulovit. Ještě bychom tu měli objevit buvola či jelena. Ale nikde je tu nevidím."

"Záznam o zvířatech?" podivil se upřímně Michal. "Co by tam pak dělalo to novorozeně? To také lovili? Když se na desku podívám, systém znaků a čar mi připadá spíše jako označení tlačítek na displeji. Zjednodušeně vyjádřené, aby je pochopili i obyčejní lidé, aby se v nich orientovali a zapamatovali si je."

Rick se podíval pozorněji na půlkruh symbolů a zamyslel se.

"Myslíš? Tohle není špatný nápad. To by také potvrzovalo moji verzi. Mohl by to být panel z kosmický lodi. Logiku to má. Byl by to důkaz, že jsem se v mých odhadech nemýlil! Ještě bychom se měli zaměřit, co by mohly jednotlivé znaky znamenat."

"Panel kosmický lodi," zděsila se Jessie, "no panebože!"

"Já bych to na panel lodě neviděl," pokračoval zarytě Michal. "Pochybuji, že by jej někdo dělal přenosný. A pak - nemá žádný koncovky pro přípojný kabely."

"Mohl by fungovat na principu infračerveného přenosu."

"Potřebovalo by to nějaký port, něco pro vysílání či přijímání energie a to nikde nevidím."

"Třeba na něco ještě příjdem. Co myslíš, že ty symboly znamenají?"

"Měli bychom si zkusit objasnit motivy, co představují a od nich usoudit další použití."

"To by šlo. Takže orel. Charakteristiky."

"Létá, krouží, loví , zabíjí, žere, klove," spustila Jessie, která je dosud jen poslouchala.

"To jde. Prostě je ve vzduchu, je to letec. Tady to vypadá, že má ještě něco v drápech," přikývl jí souhlasně Rick.

"Nese, přenáší," vyhekl okamžitě Michal . "Vzduchem."

"Seš naše bedna. To by mohlo být. Tlačítko příkazu k letu či přenesení. Nevíme jestli přeletu, nebo přemístění nějaké věci. Pak je tu levhart."

"Síla, skok, běh, lov, já nevím," pokrčila rameny Jessie.

"Také obrovský výkon," namítl Michal.

"Něco jako - plný plyn? To by mohlo být. Když potřebuji zvýšit dostat ze zdroje maximální účinek, něco jako forsáž v letadle. Možná by se to dalo takto vysvětlit. A teď to nejhorší. Batole."

"To je fakt otázka. Nic mě nenapadá. Třeba zákaz mluvení. Neznalost."

"Taky poučka pro neznalé, návod, informace. Pomoc v případě nouze."

"Asi máš pravdu, to by mohlo být," pochválil Rick Michala. "Jsi všímavý hoch. Ještě že jsem tě vzal."

Na obrazovce jednoho z počítačů se rozblikala velká ikona.

"Přišel vám dopis," upozornil ho ihned Michal, "a urgentní."

Rick došel k počítači a dopis otevřel.

"A hele. Mám tady rozbor misky, co sem včera nechal udělat u Freda. Ten si pospíšil. Hlavně že ho tu mám. Copak zjistil?"

Zvědavě nakoukl do obrazovky a začal studovat dlouhý soupis zjištěných údajů. Michal s Jessie na něj netrpělivě hleděli a čekali, co odpoví.

"Nic mimořádného nenašel. Složení odpovídá vzorkům, které jsme společně udělali před časem a shoduje se s keramikou Lahalačského prostoru. Dokládá to, že se jedná o naprosto stejné nálezy střepů z keramiky, jež jsou jednoznačně přikládány obyvatelům Edutie. Máme tedy jednoznačně doloženo, že sem byly tyhle předměty doneseny. I přes tu obrovskou vzdálenost."

"Takže se nejedná o žádný vesmírný vzorek z cizí planety?" pronesla studeně Jessie, "to se dalo čekat. Určitě jste předpokládal, že tam bude prvek, který ještě na zemi neznáme. Teď ještě zjistit, jak se tam dostala ta elektřina a je po záhadě."

"Ale jak se ta miska dostala do míst, kde jsme jej vykopali?" nechápal Michal, "přece není běžné, aby se dostala až k nám, takových kilometrů. Přes to moře se v tý době nedostali."

"Mohl je sem dopravit někdo mnohem později. Lodí," zjednodušovala Jessie.

"V pozdější době jejich civilizace již neexistovala," připomněl Rick.

"Nějaký nálezce je také vykopal či náhodně našel. Když cestoval dál, vzal je s sebou jako památku."

"V tý době byli lidé rádi, že si s sebou vezmou dostatek zásob na přežití."

Celý zbytek dne proběhl ve vášnivé diskuzi, kdy se snažili objasnit původ misky a způsob přepravy do těchto končin. Rick neustále obhajoval svou teorii, Jessie šikovně oponovala. Když se rozcházeli domovům, neměli nic jasného.

* * *

III.

Podezřelé okolnosti.

Paul Martin seděl pohodlně ve svém sedadle a příliš se svému okolí nevěnoval. Právě se plně zahloubal do své práce a s nasazenými brýlemi soustředěně sledoval monitor laptopu, který měl před sebou. Musel dodělat ekonomickou prognózu nové části provozu, kterou jejich firma plánuje zrekonstruovat.

Seděl v přední části ekonomické třídy letadla, kterým směřoval ke svému partnerovi. Má sice čas, budou projednávat zcela jiné záležitosti, než na kterých nyní usilovně pracuje, ale on nesmí ztratit ani vteřinku. Využívá každé chvilky, aby ukrojil kus z úkolu, kterým byl pověřen. Dění na ostatních sedačkách nesledoval a tak si nevšiml blonďaté krásky ve středních letech, sedící vedle něj a víc jak zvědavě nakukující do jeho obrazovky.

Pracuje ve firmě, zaměřené na výrobu a distribuci látek na léčbu žláz s vnitřní sekrecí. Název zněl TRAT GMbH a jejich sídlo se rozkládalo ve středním Německu, na půli cesty z Berlína do Francie. Nejsou velká firma, ale jejich výsledky výzkumu z poslední doby je zařadily hodně vysoko v mezinárodním měřítku. Také historické jméno firmy je tlačilo velkým výkonům.

Když před půl rokem dostali cenu za největší objev roku a v médiích se napsalo několik článků obdivuhodných výsledcích, kdy lék pomohl mnoha lidem, kterým se po nich výrazně ulevilo, obchody šly strmě nahoru. Nové distribuční společnosti se jen hrnuly, aby mohly jejich preparáty zařadit do své sítě. Nebylo se co divit, že se vedení rozhodlo výrobu rozšířit a výrazně zmodernizovat.

Byl pověřen připravit podklady pro rozšíření a zmnohonásobení výroby. Ležela na něm celá tíha podkladů a správných vyhodnocení, podle kterých se bude v příštím období postupovat. Když dokončil analýzu výsledků za loňský rok, nové provozy dostaly zelenou, projekční kanceláře dostaly objednávky s novými záměry a podaly vlastní návrhy řešení problémů. On teď musí všechno dokonale vyhodnotit a v konečném výsledku i rozhodnout. Na něm záleží,jaká bude další strategie firmy.

A protože poptávka neustává, tlak na rychlost je veliký. Už na tom pracuje celé dva týdny a pořád je ve skluzu. Vedení chce mít výsledky co nejrychleji na stole, ve hře jsem v tuto chvíli stamiliony. Navíc potřebují celou situaci probrat s bankou, která jim bude provoz lízingovat. A ta vyžaduje velice přesné a pečlivě zpracované údaje.

Projížděl desítku tabulek, probíral spousty výkazů a prováděl množství výpočtů. Film, běžící v televizi nad jeho hlavou, jej ani trochu nerušil. Dokonale se soustředil a nevnímal dění kolem sebe. Letušky, procházející kolem něj a nabízející jídlo a něco k pití, jen rozmrzele odmítal a téměř neodtrhl zrak od barevného monitoru na svých kolenou. Právě vyhodnocoval výsledky redukčního zařízení, když se stalo cosi nečekaného.

Monitor zaplněný velikou tabulkou s obrovským počtem údajů náhle blikl a mžikem ztmavl. Zaskočený Paul chvíli hleděl na pohaslou obrazovku, než mu naplno došlo, že je jeho práce přerušená. Ne že by si neuvědomil, co se stalo, ale jeho mozek zatvrzele odmítal tento fakt přijmout. Jakoby čekal, že opět naskočí a on bude moci nepokračovat nerušeně dál.

Světla nad jejich hlavami pohasla, obrazovka televize u stropu se pokryla černou barvou a ze stropních skříněk vypadly kyslíkové hadice. Nevnímal překvapené výkřiky cestujících a náhlý zmatek kolem sebe, byl zaměřen na svůj přístroj. Nemohl připustit, aby právě teď přestal fungovat, aby se poškodil a s drahocennými údaji něco stalo. Byl zde výsledek celé jeho práce, do které vložil tolik energie a času. Nemohl si dovolit, a to ani v myšlenkách, o ně přijít.

Jenže čas běžel a monitor se neměl k tomu, aby se opět rozzářil svým jasným světlem. Paul jej několikrát překlopil a zase narovnal, stiskl několikrát startovací knoflík přístroje... nic. Přístroj před ním stále mrtvě ležel a neměl se k tomu, aby znovu oživl. Paulovi pomalu docházelo, co se stalo.

Cestující vzrušeně a nahlas hovořili s hlasy plných strachu a každý se zděšeně snažil zjistit, co se stalo. Několik výstražných světýlek začalo svítit, jiná naopak zhasla. Lidé se sluchátky na uších je překvapeně sundávali a zjišťovali, proč nefungují.

Byl to dlouhý, zaoceánský let a Paul jej absolvoval několikrát. Vždy bez problémů a ke své maximální spokojenosti. Také dnes se po celou dobu letu nic mimořádného nedělo. Probíhal naprosto klidně a všechno se řídilo podle plánu.

To vše až do dvěstětřiadvacáté minuty letu. Tehdy došlo k situaci, jež v poklidu sedící cestující zaskočila nečekaná událost. A nejen je, také piloti nebyli připravení na okamžik, kdy dosud perfektně fungující letoun začne vykazovat závažné problémy.

Přístroje signalizující stavy motorů, informace o stavu kabiny s pasažéry, automatické okružní systémy, ty všechny změnily svou barvu, či dokonce zhasly. Mnoho kontrolek na panelu ztmavlo, jiné přešly do varovného režimu. Hlavní kontrolka značila stav nebezpečí - přímé ohrožení letu stroje.

"Co se stalo?" zeptal se polekaně druhý pilot Lement kapitána Fendusse.

"Nevím, něco se stalo s motorama. Kontrolky hlásí kompletní výpadek a změnu tlaku v prostoru cestujících," pronesl Fenduss, zatímco jeho ruce běhaly ďábelskou rychlostí po palubní desce a přepínaly jednotlivé přepínače.

"Všechny čtyři najednou?" podivil se Lement a pustil se do pátrání po příčině mimořádné události. "To se snad ještě nikdy nestalo. Jde to vůbec?"

"Nevím, ale je to divný. Veškerý parametry motorů jsou na nule, ale palivová čerpadla běží a přitom v hadicích nevykazují zvýšený tlak. K tomu by přece muselo dojít, kdyby motory stály."

"Mě nefunguje téměř nic," pronesl zoufale Lement. "Ani záložní systémy nejdou zapnout.

"Co se stalo?" vpadla do kokpitu letuška. Její klid a duchapřítomnost všechny udivila a současně naznačila, že je dobré neztrácet nervy. "V kabině vypadl proud a spadly kyslíkové přístroje."

"Zatím nevíme, máme tady plno problémů," pronesl Fenduss a pokračoval v prohlídce přístrojů. "Uklidněte cestující, všechno zvládneme."

"No samozřejmě. A klidně i bez motorů! Vůbec se nemusí bát," podotkl ironicky Lement.

"Nejdou motory?" podivila se letuška, "ale hučí dál naprosto stejně, jako vždycky. Mě se to nezdá, já je slyším dobře. Určitě běží."

Oba piloti se na ní překvapeně podívali.

"Vy jste vysunuli klapky? Mám tady větší odpor a odklon směru letu," obrátil se k nim palubní letový inženýr. Nevěděli, s kým mají řešit problém dřív, navíc když ani jednomu neuměli říct nic konkrétního.

"Mě se zdálo, že slyším zvuk vysouvání podvozku," pronesla opatrně letuška. Byla zkušená, sama poznala každý odstín hluku, který během letu v kabině zazněl. Moc dobře věděla, který k letu patří a který ne.

"Je to tak! Přepínač je v poloze vysunutí!" pronesl ostře Lement a soustředěně sledoval polohu přepínače.

"Máš pravdu, asi jsem je přepnul, když jsem zkoušel, co všechno nám nefunguje," připustil Fenduss a přepnul tlačítka na ´zatažení´. Oba pocítili charakteristické vibrace, které po každém startu jemně duní strojem a jež zasunutí podvozku doprovází. Skutečně, během zmatku během hledání příčiny obtíž došlo k přehození poloh přepínače. Jenže kontrolka je o této situaci neinformovala!

"Divný stav! Motory fungujou, my o nich nemáme jediný údaj a přístroje ukazují jejich výpadek, podvozek je funkční, přitom podle přístrojů nefunguje," zavrtěl hlavou Lement.

"Je to jasný, nejdou nám kontrolní obvody. Mašina běží, ale počítač nám o ní nepředává žádné informace," pronesl Fenduss. Rozhodl se potvrdit svá slova. Lehce změnil otáčky motorů a naklonil řídící páku - letoun se začal okamžitě chovat jinak. Reagoval přesně podle pokynů. Zrak všech přítomných se zabodl do palubní desky. Ani jedna z kontrolek nezměnila svou polohu, i když by podle chování stroje měla. Zůstávaly viset ve svých původních polohách, jako by letadlo sedělo nehnutě na zemi. Záhada byla v tuto chvíli o něco jasnější. Palubní deska jim skutečně údaje o letu nepodávala. Kapitán vrátil otáčky motorů do původní úrovně - let letadla se opět zklidnil.

"Musíme odteďka letět manuálně," vynesl závěr Fenduss. "Něco se stalo s hlavním počítačem a my se na něj nemůžeme se spolehnout. Všechny kontrolku tu teď máme jako doplněk kabiny jen pro okrasu. Jako na starým dvouplošníku."

"Co mám nahlásit na věž?" zeptal se suše Lement.

"...vezmu si to sám..." nedokončil Fenduss.

"No jo, ale proč pak vypadly kyslíkové masky?" skočila jim do řeči letuška a připomněla další problém.

"Jaký je tlak v kabině nevím, manometr nejde," klepl Lement prstem do ukazatele tlaku v kabině pro cestující.

"Jestli došlo k poklesu tlaku, budeme muset co nejrychleji klesnout na devět tisíc stop," pronesl rázně Fenduss.

"Skočte se podívat do kuchyňky na kontrolní měřák, kolik je tam," otočil se k letušce Lement.

Ta na nic nečekala, otočila se a zmizela. Obratem byla zpátky.

"Je na normálu, funguje a ukazuje obvyklý stav. A cestující v kabině si masky také nenasadili, a přitom se jim dýchá zcela normálně, vlastně žádný úbytek kyslíku nepoznali. A přitom tady... v té výšce... už by lapali po dechu."

"Tohle jsem si myslel hned," poznamenal Lement, "k žádnému poklesu tlaku nedošlo, stalo se tak chybou automatiky."

"Jo, počítač nedostal hodnoty tlaku a reagoval jako při jeho poklesu. To je normální. Takže běžte mezi lidi a uklidněte je. Všechny hadice zastrkejte zase zpátky. Tedy jestli se někdo nedusí."

Kapitán Fenduss si oddechl a pomalu se vzpamatovával. Žádná z černých představ se nenaplnila. Nastaly sice problémy, ale nebyly tak hrozné, jak se zpočátku zdálo. Vypadalo to na pořádnou krizi s výhledem na nepěkný konec, který se před nimi již jasně rýsoval.

"A my teď pošleme hlášení kontrole. Jsem zvědav, co nám na takovou situaci řeknou," soustředil se na panel a kontroloval, které přístroje fungují a které nikoliv.

"Nějak mi to celé nesedí," zašklebil se Lement. "jak se může stát, že najednou některé kontrolky jdou a jiné ne? Obvody jsou přece propojené, jištěné čtyř až pětinásobně. Přesto nám kompletně vykazují nefunkční stav. Zato jiné obvody, které takovou ochranu nemají, fungují správně. Co se to proboha vlastně stalo?"

"Jak to tak sleduju," pronesl zamyšleně Fenduss, "kontrolky nereagují jen z jedné části mašiny - střední. Co se děje v kabině a na ocase, to se mi zobrazuje."

"Jo, máš pravdu. Z nějakého nepochopitelného stavu nefunguje celý střed letounu. Všechny obvody z této části stroje jsou mimo. Takhle to nahlas řídícímu."

*

V operačním středisku kontroly špionážních družic byl klid. Všichni pracovali jak obvykle, nikdo v tuto chvíli neměl zvýšenou pohotovost. Na mnoha obrazovkách se zobrazovaly snímky mnoha míst na Zemi, jež chtělo mít velení pod neustálou kontrolou. Obsluhy mlčky seděly se sluchátky na uších a pozorně sledovaly sledované předměty. Řady barevných kontrolek svítily kolem nich a jen občas některá z nich líně změnila svou barvu. Klimatizace jemně hučela, jako by nechtěla rušit klid a pohodu, který zde zcela neobvykle v posledních dnech zavládl.

Operátor Jack Knight sledoval záznamy ze satelitních údajů, kterou zkušeným okem vyhodnocoval. Prováděl běžnou, rutinní práci. Den probíhal jako kterýkoliv jiný a nic nenasvědčovalo, že by se mělo cokoliv nezvyklého přihodit.

Provedl kontrolní odečet poloh satelitních stanic, zkontroloval uložení zaslaných snímků a bleskově prohlédl několik záběrů.

Mžikem, jako mávnutím proutkem, mu záběry před očima zmizely a on hleděl do mrtvého monitoru. Informace na několika obrazovkách byly pryč, dál na nich viděl jen základní tvar sledované části Země. Jednalo se o předkreslenou síť vytvořenou počítači, která měla usnadňovat rychlost a přesnost při vyhodnocování situace obsluhou. Nepatřila mezi přijímané údaje.

Přejel očima po ostatních zařízení a překvapením ztuhnul. Také desítky parametrů o satelitech a sledovaných objektech, jež se zobrazovaly na mnoha displejích nad obrazovkou zmizely. Nyní na něj tupě hleděly černé obdélníky, slepě zírající do místnosti. Varovné světlo u stropu místnosti se rozblikalo a alarmový signál se nepříjemně zabořil do uší.

"Co se stalo, Jacku?" ozval se ze sluchátek hlas velitele, který obdržel stejné varování.

"Nevím, pane, mám tady hlášení o přerušení informací. Nemám spojení s ACO 1775. Ani jeden údaj, kompletně všechno zmizelo. Jakoby se jednalo o zničení či celkové poškození."

"Pane," ozval se zvýšený hlas operátora u vedlejšího pultu, "mám varování na ztrátu údajů z IMP 23."

"Jsem bez spojení s Arratinem," vyštěkl po chvíli třetí.

"Vypadl AAT XT," následovalo další hlášení.

"KTD ULTRA je také mimo."

Jedno hlášení za druhým prolétlo éterem a zasypalo velitele směny lavinou nepříjemných zpráv. Okamžitě vyhlásil poplach a začal provádět sérii kontrolních opatření. Pohlédl na obrovský monitor, visící před ním, který mu ukázal lokaci družic po posledním hlášení.

Bylo to zarážející. Satelity se v udanou chvíli na své pouti nacházely neobvykle blízko sebe, jak se čas od času stává. Všechny se střetly v jedné oblasti, nad stejnou lokací a dělilo je od sebe jen několik pár desítek kilometrů a výše, ve které nad Zemí přelétaly. K takové situaci docházelo, když se družice přesouvaly na nové dráhy, aby sledovaly své cíle hluboko pod sebou dle požadavků z velitelství. Jak se měnily cíle, měnilo se umístění družice. Ty projížděly oky svých kamer zemský povrch a hledaly své oběti, aby o každém kroku podávaly přesné informace.

Každý ze satelitů chrlil do střediska nové údaje a neustále zásoboval jak obrazovky monitorů, tak paměti počítače kvantem dat. A všechno bylo náhle pryč. Jako by někdo rázem umlčel celou skupinu v malém okruhu.

U žádné další stanice k problémům nedošlo. Ostatní družice fungovaly podle požadavků a naprosto spolehlivě. U nich neměli nahlášenou jedinou chybu.

"Skupina UNTEX, okamžitě převeďte sledování úseku H 78 - nasaďte všechny záložní jednotky," zvolal velitel do nastaveného mikrofonu. "Chci mít toto území do vysvětlení situace neustále pod kontrolou. Něco či někdo nám vypnul všechny stanice prolétávající nad tímto územím a nevíme, co se tam děje."

Zakončil rozkaz a s uspokojením sledoval, jak se po chvíli na kontrolní obrazovce ztracené území opět objevilo. Záložní družice byly přesměrovány a oblast schovaná na krátký okamžik neviditelným závojem, se znovu dostala pod jejich kontrolu.

Neměli nejmenšího tušení, co stojí v pozadí tak nezvyklé situace. Navíc se jednalo o oblast celkem spřáteleného státu, kde se nic podobného nedalo čekat a který sám se choval velice vstřícně. Náhle sledované území se rozprostíralo v řídce obydleném pásmu, kde se nenacházely žádné důležité, či strategicky zajímavé objekty. Dosud se zde nikdy nekonala žádná vojenská či dokonce tajná akce. Mimo kontrolních snímku se o oblast nikdo nezajímal.

Pokud měl někdo zájem umrtvit jejich vesmírné oči, proč si vybral právě toto území? Ztráta družic nad zcela nezajímavou částí světa dostal pojednou zcela jiný nádech. Poplach by vyvolala přerušení hlášení jediné družice, nyní jich utichlo najednou několik. Ztrátu tolika stanic nemohli nechat bez patřičné reakce. Velitel zvedl červený telefon.

"Přišli jsme o spojení se všemi satelity nad čtvercem H 78. Okamžitě mobilizujte všechny síly a zjistěte, co se tam stalo a kdo by mohl mít zájem o vlom do naší sítě. Hlášení ihned po jakémkoliv zjištění. Čas odezvy; T + 4."

IV.

Záhad přibývá.

Trojice se společně pustila do dalších vykopávek a ani si neuvědomovala, jak čas rychle utíká. Dopředu je hnala touha objevit cokoliv dalšího, co by jim napomohlo vysvětlit původ podivného nálezu.

Mobil jemně zacvrlikal a oznámil příjem nové zprávy. Rick jej vytáhl z kapsy a dopis otevřel.

"Okamžitě si přijeď pro svou misku!" křičel na něj výhružně dopis červeným písmem, "roztavila nám jednu lázeň a zkratovala polovinu přístrojů v laboratoři!!!"

Rick se překvapeně podíval kolem sebe.

"Miska začala v laboratoři nějak řádit," pronesl překvapeně.

"Co se stalo?" zeptala se zvědavě Jessie, Michal se nijak nevzrušil.

"Poškodilo jim to nějaké přístroje," odpověděl Rick.

"Na to, že se jedná o standardní materiál, provádí to velice nepěkné věci," podotkl ironicky Michal.

"Dnes už budeme muset končit," pronesl nakonec Rick, který o situaci chvíli uvažoval, "jestli nedojedu pro tu misku, tak mě Fred sežere."

Ač neradi, museli se s tím smířit. Dokončili poslední výkopy, očistili poslední střepy,uklízeli používané pomůcky. Rick zasedl za volant svého auta a netrpělivě čekal, až nastoupí i oba společníci. Ve městě je na jedné z ulic vysadil a již se chystal vyrazit za Fredem, když mu v kapse zacvrlikal mobil. Nová zpráva.

"Co nejdříve mi zavolej, potřebuji se s tebou dohodnout na některých úpravách," četl na displeji. Pod ním svítilo jméno odesílatele - Ben Hustings. Nakladatel jeho knih.

Ben byl typický podnikatel. Starší, silně obtloustlý muž s vlasy pouze za ušima, obepínající na temeni jeho velice lesklou lebkou a mající ve velkých ústech neustále zastrčené dlouhé cigáro. Ač vypadal příšerně, jeho podnikatelské úspěchy mu dodávaly sebevědomí a podle toho se choval. Často velice nadřazeně.

Zpočátku se pustil do výroby reklamních předmětu a dařilo se mu. Připojil přepravu dřeva a speciálních chemikálií - opět vydělal nevídané peníze. Nakonec se stal zcela nečekaně knižním vydavatelem a také zda se mu dařilo. Zaměstnával několik vlastních spisovatelů, kteří psali jenom pro něj. Naštěstí se k nim přiřadil i Rick.

Už spolu vydali tři a právě se chystali na čtvrtou. Ta úplně první se nepovedla, byl to propadák, ale další dvě přesto vyšly a naštěstí se neprodávaly nijak špatně. Jako lovec záhad, po kterých pátral celý život, mohl náhle využít svých mnoholetých zkušeností a podělit se s čtenáři. Občas mu sice kritika vytýkala bujnou fantazii, ale nedostatek důkazů, jemu to však nevadilo. Kde nebylo možné záhadu vysvětlit přirozeně a logicky, nasazoval tajné síly a tajemné ufouny - jeho oblíbené postavičky. Všiml si, že většina lidí je jako on. Také pevně věří, že k žádné události nedošlo náhodou, nic se neděje bez příčiny. Za vším musí něco či někdo být a děj organizovat. I kdyby se jednalo o lehký jarní deštík. Tomu podřídil myšlenku svých knih.

Velice mu na nové knize záleželo a proto si nemohl dovolit nechat šéfa čekat. Ostatně, byl velice zvědav, co má za připomínky. Vždyť už knihu spolu několikrát prošli a zdálo se, že bude v pořádku. Fred bude muset ještě chvíli počkat, tohle je pro něj v tuto chvíli důležitější. Snad jim miska mezitím nerozbije celou laboratoř.

Do své kanceláře vpadl jako velká voda. Netrpělivě pustil počítač a sledoval obrazovku, kdy se objeví kulatý obličej jeho nakladatele.

"Tak jsem tady, co chceš?" vyhrkl do kamery.

"Tak se v klidu usaď, trochu si to projdeme," zvedl před kameru, aby Rick dobře viděl, svazek listů s rukopisem.

"Snad jsi tam nenašel nějaký nesmysl?" zeptal se Rick s úsměvem. "Přece jsme to již několikrát prošli."

"Jo, ale došlo k jiný věci," zatvářil se Ben kysele. "V třetí kapitole se dalekosáhle zajímáš o přenos dat ze země do vzdálených soustav pomocí obřích zdrojů energie získávaných z hlubin Země a směrovaných do určitých míst."

"Jo, přece jsme to spolu probírali a líbilo se ti to. Ty obrazy, co jsou v poušti Malakaty se jinak snad ani vysvětlit nedají. A ta činnost toho kmene je naprosto jasná. I když dneska to vypadá jako náboženský tanec, přece to je jasná služba na výkonný stanici. Kdybych měl dneska dělat službu na takovém zařízení, nechoval bych se jinak. Co se ti na tom najednou nezdá?"

"Když jsme to probírali, nepsali o tom další. Tady je článek, který na toto téma píše doktor Mochallo. Měl by sis to přečíst. Pošlu ti ho poštou, jakmile domluvíme."

"Kdes to vzal? Co tam píše?" zajímal se okamžitě Rick.

"Podrobně rozebírá každý obraz, který ty vysvětluješ jako ukázky mimozemských děl. Popírá funkci, kterou jim připisuješ a podrobně vysvětluje proč. Každé se prý nechá rozumně vysvětlit a podle něj jedná pouze o výtvory mimořádně výtvarně nadaného kmenu, který jen zobrazuje svůj denní život. A zásadně odmítá tvůj názor na tance, jako činnost služby u moderního zařízení. Dokonce tě tu docela neslušně zesměšňuje."

"Chceš kvůli tomu zastavit vydání knihy?"

"Ne, ale měl by sis to přečíst a třeba bude zapotřebí tvůj úsudek poopravit."

"Mrknu se na to, ale nemyslím, že bych něco měnil. Co si myslím, to si myslím. Každý máme právo na názor, i když je blbej."

"To máš svatou pravdu. Nikomu se názor brát nemá. Ovšem nesmí být za moje peníze. Pak blbý názory neberu. Jestli je kravina, co v ní tvrdíš, najdi si jinýho vydavatele."

"Třeba je dobře, že s náma polemizuje. Alespoň bude nějaká reklama a kniha se bude lepší prodávat."

"No kdyby se to povedlo, bylo by to jenom dobré. Stejně se na to podívej a dej mi vědět."

Rick měl vztek. S knihou to vypadalo tak nadějně a teď mu jeho plány zkazí nějaký doktůrek. Tvrdě dřel na knize téměř rok a teď by celá práce měla přijít nazmar. Ale co, bude mít trochu tématu na diskuzi. Ta bude čtenáře jistě zajímat a udělá knihu ještě zajímavější.

Posadil se pohodlně do židle a čekal. Netrvalo dlouho a na obrazovce počítače zablikala ikona. Dostal zprávu. Rychle ji rozevřel a zvědavě se do ní začetl. Odborný posudek doktora Mochalla. Mohl si přečíst jiný názor na téma, kterým se právě zabýval.

Doktor Mochallo podrobně rozebíral každý jeho výklad a pitval jej. Pokaždé došel k závěru, že se jedná o rozumně vysvětlitelné věci a neviděl v nich žádné tajemství. Rezolutně vyvracel veškeré názory, že uvedené události se staly pomocí zásahů mimozemských civilizací do dění na Zemi a dokazoval svou pravdu.

Docela jej rozčílil. Už na první čtení viděl spoustu nejasností - doktor se zjevně vyhnul všem otázkám, na které neuměl odpovědět. Psal jen to, co se mu hodilo. Až bude mít trochu času, však mu hned odpoví a dá mu co proto. Vůbec mu nepřipadalo, že by přinesl něco nového a k vyřešení starého problému stejně nedospěl. Byl to jen názor člověka, který má vlastní přesvědčení a snaží se je za každou cenu prosadit. Naneštěstí tak, že bude vyvracet Rickovo názor. Když se zvedl od počítače, ještě mu prolétlo hlavou: "Je stejnej jako já!"

V tu chvíli ještě nemohl mít nejmenšího tušení, že je rozhodnuto jinak. Děj událostí, řítících se nezadržitelně vpřed, jej nese do víru hrátek sil, jež nemá šanci ovlivnit.

Usadil se za volant vozu a vyrazil směrem k výzkumnému ústavu. Věděl, že na něj Fred určitě netrpělivě čeká a určitě si chystá spoustu výtek, cože mu to dodal za svinstvo, které mu dokázalo poničit laboratoř. Přitom si neuměl ani v nejmenším představit, jak může malá keramická miska nadělat nepříjemnosti v moderně vybavené laboratoři, a tak jel nejrychleji, jak jen mohl.

Když dorazil, vyskočil z auta a spěchal do patra, kde se laboratoř nalézala. Když se Fred objevil, dokonale jej zaskočil. Po zlosti či mrzuté náladě nebylo ani památky, jeho obličej zářil jako při velikém úspěchu. Jednalo se o zcela jiné přivítání, nežli očekával.

"Člověče cos nám to sem dal?" spustil hned, jakmile vstoupil do dveří. V hlasu mu zněla euforie, ani náznak po výčitce. "Je to hrozně zajímavý. Neříkej, že tohle je výplod nějakejch indiánů odněkud z pralesa!"

Jeho rozšířené zorničky a soustředěný výraz svědčily, že jej miska velice zaujala. Rick byl rád, že jej nezasypal lavinou výčitek a jeho nadšení dostatečně nevnímal. Uvědomil si jej až za chvíli.

"Zkoumali jsme chemický složení, a moc tě nepotěším. Je to naprosto běžnej materiál, na kterým není vůbec nic zajímavýho. Zapadá to do normálu, běžná keramická hmota, nic mimořádného, však jsem ti zprávu poslal. Po rozboru jsme dospěli k názoru, který potvrdil tvou teorii, že se jednoznačně jedná o střep z Edutie. Složení je naprosto shodný se vzorkama, co jsme z této oblasti nedávno dostali. Už jsme si mysleli, že na něm nic zajímavého nevypátráme, ale ono to neskončilo. Ba naopak, teprve pak se začaly dít věci! Hugh jej držel v ruce, když dostal takovou ránu, že to s ním praštilo o zem. Miska mu odlétla a spadla. Bouchla o zem, ale kupodivu se jí nic nestalo, což nás docela překvapilo, protože to byla pěkná šupa! Zkoumali jsme, co ho mohlo praštit, ale na nic jsem nepřišli. Až jsme si všimli, že mu světélkuje palec a stejnou záři vydává jeden ze znaků na straně misky. Ale ať jsme měřili, jak jsme chtěli, nic jsme nenaměřili. Není tam ani volt!"

"Našli jste něco, co by to mohlo způsobit?" zpozorněl Rick, ale o své zkušenosti zatím neřekl nic.

"Ne, absolutně ne. Je to čistý, není tam nic, coby mohlo odněkud brát elektřinu a pak ji využívat. Je to poprvé, co jsem uviděl, jak někoho praštila věc, která jednak nemá zdroj, jednak není možné naměřit žádné napětí!"

"Praštilo to ještě někoho?"

"Ne, jenom jednou. Když jsme se zkoušeli dotknout toho místa ještě jednou, už to jen slabě brnělo, ale to bylo všechno. Podruhý už to neudělalo nic. Ale já jsem ještě neskončil," naznačil významně.

"Co, ono se ještě něco stalo?"

"Jo. Jak jsme tu misku zkoumali, měli jsme ji trychtýřem namířenou na zeď, podél který máme jednotlivý měřáky. A najednou nám začaly odcházet, jeden po druhým. Všechno zkraty. Až po chvíli jsme přišli, čím to je."

"Ono to mělo něco společnýho s tou miskou?"

"Kde ji máte teď?"

"Dali jsme ji do ionizačního koše. Jak jsme si ověřili, tam je záření eliminovaný. Od tý doby už jen kontrolujeme přístroje a zjišťujeme, o kolik jsme přišli. Je jich víc jak polovina."

"Jak dlouho ji tam už máte?"

* * *

V.