Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Arthur D.Howden Smith

Zlato z Portobela

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Zlato z Portobela

Zlato z Portobela

Arthur D.Howden Smith

"Keď tento príbeh začínal nadobúdať určitejšiu podobu, navštívil som pána Lloyda Osbourna, nevlastného syna Roberta Louisa Stevensona, pre ktoré ho autor fakticky OSTROV POKLADOV napísal, a spýtal som sa ho, či by mal námietky proti tomu, ak sa vrátim k niektorým postavám OSTROVA POKLADOV v románe, ktorý by opísal, ako sa poklad na ostrov dostal. Pán Osbourne blahosklonne odvetil, že nijaké námietky nemá, lebo ak môj román bude dobrý, OSTROVU POKLADOV prospeje, a ak bude zlý, neublíži ni komu okrem svojho autora..." Tieto slová napísal anglický spisovateľ Arthur D. Howden Smith ako úvod k prvému vydaniu ZLATA Z PORTOBELA, ktoré vyšlo v októbri 1924. Ako sám vraví, jeho román je pokus o rekonštrukciu minulosti hlavných postáv OSTROVA POKLADOV, pokus vysvetliť čitateľovi, odkiaľ poklad pochádza, prečo a za akých okolností sa dostal na ostrov. Vďaka tejto šťastnej myšlienke málo známeho autora môžeme bližšie spoznať Johna Silvera i Bena Gunna, dlhšie pobudnúť medzi pirátmi na mori aj na ostrove, a predovšetkým lepšie pochopiť slávny Stevensonov román, keď si ho prečítame až po ZLATE Z PORTOBELA.

1. kapitola

OTCOVO TAJOMSTVO

Stál som v kancelárii a zhováral sa s Petrom Corlaerom, šéfom našich nákupcov kožušín - práve toho dňa prišiel dolu riekou z irokézskych oblastí -, keď z ulice vtrielil poslíček Darby.

- Obchodná loď z Bristolu už prišla, masther Robert, - volal.

- A predstavte si, námorníci tvrdia, vraj sa pred Hookom presúša pirátska loď!

Spomínam si, že som sa musel smiať pri pohľade, ako sa mu na tvári strieda hrôza s úprimným nadšením. Bol to zelenáč, neoperené írske holiča, ktoré sme kúpili pri poslednom vylodení nevoľníkov, a hovoril s nápadným írskym prízvukom, ktorý sa pri vzrušení ešte stupňoval.

- O tej obchodnej lodi ti to rád uverím, Darby, - odvetil som.

- Ale piráta mi musíš ukázať.

Peter Corlaer sa zachichotal svojím pokojným, ale burácavým smiechom a obrovský bachor sa mu pod zálesáckou blúzou natriasal ani obludná hruda huspeniny.

- Ja, ja, ukaš tých piratof, - zaposmeškoval. Darby vybuchol s pravým írskym temperamentom, ktorý k jeho ryšavej kečke výborne pristal.

- Keby som tak ja bol pirát a mal vás v rukách, vy maselnica, - zúril, - ručím vám, že radšej sám skočíte cez palubu.

Peter s dôstojným výrazom vytiahol z pošvy lovecký nôž, zdrapil Darbyho za ohnivú kečku, a hoci sa chlapča zmietalo a krútilo ani had, naznačil všetky skalpovacie úkony.

- Ak skočim ces palubu, najprf berem tfoju šticu, ja, - vyhlásil rozvážne.

- Keby som bol veľký, nie! - odvrkol Darby.

- Trikrát felky musiš byt, ak do mna kceš bit, - mierne odvetil Peter. - Račej popros pána Ormeroda, aby ta pusti so mnou do Irokesof. Urobime s teba salesaka, ja! Lepši ako pirát.

Darby uvažoval, kresliac špicou topánky na dlážke kruh.

- Nie, - rozhodol sa napokon. - Radšej budem pirátom. Vaše lesy nepoznám, ale more, jój, to je život pre mňa! A pirát sa určite viac nacestuje a zažije viac dobrodružstiev ako zálesák, ktorého čaká najviac ak boj s červenokožcami či dravou zverou. Nie, nie, mastherPeter, ja som za pirátov, a keby to len bolo čo najskôr.

- Ono to bude skôr neskôr ako skôr, Darby, - zamiešal som sa. -Vybavil si všetko, čo ta môj otec poslal?

- Všetko, do posledného, - odpovedal Darby.

- Výborne. Tak teraz marš do skladu a roztrieď kože, čo dopravil Peter. Aj pirát musí pracovať.

Pobral sa celý namosúrený a ja som sa obrátil k Petrovi.

- Otca bude zaujímať, že obchodná loď je už tu, - povedal som. - Máte chuť ísť so mnou na guvernérstvo? Zasadnutie sa musí každú chvíľu skončiť, veď zasadajú už od obeda.

Peter vztýčil svoje obrovské telisko. A ja som sa nevedel vynačudovať jeho rozmerom, ako vždy, keď sa vrátil po dlhšej neprítomnosti. Na niekoho, kto ho nepoznal, musel naozaj pôsobiť dojmom maselnice v ľudskej podobe, ako ho označil Darby - beztvárna masa tučných loj ovitých údov, trup ako sud nakladanej bravčoviny a nad ním nevýrazná tučná hrča tváre pokrytá ničneho-voriacimi drobnými črtami, ktoré s tou masou tela groteskne kontrastovali. Spomedzi klobás tuku nevinne zízali očká, takmer ukryté za nimi. Nos tvorila iba drobná hrčka nad ústami, ktoré by skôr boli pristali decku.

Pod vrstvami tuku sa však skrývali oceľové svaly a Peter sa vedel pohybovať svižne ani rys. V pohraničí nebolo chlapa, ktorý by sa Petrovi bol mohol postaviť s holými rukami a obísť so zdravou kožou.

- Ja, - prikývol jednoducho. - Podme. Postavil mušketu do kúta a odpásal si roh s prachom a mešec s brokmi, kým ja som si obliekal zimník a nasadzoval klobúk, lebo vzduch bol ešte mrazivý a zem pokrývala vrstvička snehu. Vyšli sme na Pearl Street a zamierili na západ k Hannover Square, kde som na druhom konci námestia zazrel otca s guvernérom Clin-tonom a jeho zástupcom Coldenom. Hrialo ma okolo srdca pri pohľade, ako mu títo dvaja a ešte niekoľkí další páni priam visia na ústach. Bolo dosť ľudí, čo ho pri nepokojoch roku 1745 ohovárali, lebo sa vedelo, že za mladi bol jakobitom* (jakobiti- politické hnutie, ktoré od roku 1688, keď bol Jakub II. Stuartovec zosadený z trónu a kráľom sa r. 1689 stal Viliam III. Oranžský (manžel Márie II. Stuartovej, dcéry Jakuba II.), pripravovalo vo Francúzsku, Anglicku a Škótsku (kde bolo ťažisko hnutia) návrat Stuartovcov na anglický trón (pozn. prekl.)); jeho priatelia sa však ukázali mocnejší ako nepriatelia a ja s radosťou myslím na to, že nebol ani zďaleka najmenej vplyvným spomedzi vodcov, ktorí udržali New York verným kráľovi Jurajovi, keď mnohí chceli ťahať za jeden povraz s Nápadníkom trónu* (Nápadník trónu - najstarší syn Jakuba II. (pozn. prekl.)). Všimol si nás s Petrom.ako sa blížime,a zakýval nám, no v tej istej chvíli došlo vo východnom rohu námestia k ľahkému rozruchu a vynorila sa ďalšia skupinka chlapov zhrčená okolo sivovlasého, červenolíceho starého pána, ktorého knísavý krok a soľou pofŕkaný modrý kabát zďaleka prezrádzali námorníka. Cez celé námestie som zreteľne počul jeho chrapľavý, dunivý hlas:

- ... ale ušiel som mu, tak veru, ja jeho slávu! A keď prídem do prístavu, čo nevidím - na kotvách nikde ani jedna jediná vojnová loď...

Otec ho prerušil:

- Čože to počúvam, pán kapitán? Chcete povedať, že vás niekto naháňal? A ja že žijeme s celým svetom v mieri!

Kapitán Farraday sa odtrhol od poslucháčov, ktorí ho dosial sprevádzali, ťažkým knísavým krokom zamieril cez námestie a hulákal odpoveď takým hlasom, že z dvier sklepov sa vykláňali kupci a z okien nad nimi zas ženské hlavy.

- Naháňal? Tak veru, naháňal, master Ormerod, lump pirátsky, ktorému je celá kráľovská moc na po smech, bodaj ho stislo...

Tu si všimol spoločníkov môjho otca, strhol klobúk a nemotorne sa uklonil.

- Úctivý služobník, vaša excelencia! Úctivosť, master Colden! Ale nevezmem ani slovo naspäť, hoci som naozaj nevidel, kto všetko ma počuje. Ba treba povedať ešte viac, oveľa viac - pekne to tu s nami stojí, keď sa tá háveď odvažuje až sem na sever k týmto prístavom.

Peter Corlaer a ja sme sa pripojili ku skupinke kupcov obklopujúcej guvernéra, a ostatní zvedavci sa obšmietali tak blízko, ako si len trúfali.

- Ale veď je to skoro neuveriteľné, pán kapitán, - namietol guvernér Clinton dosť veselým hlasom. - Piráti? V týchto šírkach? Už dosť dlho nám sem žiaden nezabrúsil.

Kapitán Farraday neústupne zavrtel hlavou.

To je pravda, to uznávam, vaša excelencia. A odkedy sme uzavreli mier, ani francúzski korzári proti nám nič nepodnikali. Nadíde však deň, keď sa boj proti Francúzom znova rozpúta a kaperské* (kaper čiže kaperská loď - bojová loď poverená zajímaním nepriateľských lodí (pozn. prekl.)) príkazy sa znova rozletia po Atlantiku od severu až na juh. A práve preto vás prosím, vaša excelencia, aby ste nezabúdali, že piráti sú stále tu a že je to šikovná, bystrá čeliadka, ktorá len čo vidí, že v niektorej oblasti jej remeslo veľa nevynáša, raz-dva sa vychytí a hneď šarapatí inde. A prvým znakom ich prítomnosti je zo desať zmiznutých lodí a námorník ako ja, ktorému sa pošťastí, že im ubzikne.

Môžete mať pravdu; - priznal guvernér. - Rozpovedzte nám o svojom zážitku podrobnejšie. Videli ste tú loď, čo vás prenasledovala?

Či som ju videl? Páni moji, tak to teda videl, a to z veľmi nepríjemnej blízkosti, vaša excelencia! Pred dvoma dňami sa vynorila s juhovýchodným vetrom a podla takeláže* (takeláž - plachtovie a lanovie lode (pozn. prekl.)) som ju sprvu považoval za britskú fregatu.

Fregatu? - neveriacky namietol master Colden. - Taká veľká?

Tak veru, master! A ak mám len trochu oko pre lodné línie a oplachtenie, tak to nemohla byť nijaká iná ako Kráľ Jakub, ktorá ma raz tri dni naháňala, keď som sa v štyridsiatom treťom vracal zo Západnej Indie.

To by znamenalo, že je to loď toho chlapa, ktorého poznajú pod menom kapitán Rip-rap, - ozval sa otec a v hlase mu zaznelo čosi také čudné, že som sa naňho nevdojak uprene zahľadel.

Bolo zrejmé, že zápasí s akýmsi prudkým vzrušením, ale na tvári mu iba lahučko stvrdli črty, takže nik iný si to nevšimol. Prekvapilo ma to tým väčšmi, že otec mal železné nervy; navyše sa jeho mladšie roky síce vyznačovali početnými a nevšednými dobrodružstvami, ale pokial som vedel, s morom nikdy nemal do činenia.

Presne ako vravíte, master Ormerod, - prikývol kapitán Farraday. - A odkedy umrel Henry Morgan, niet na svete horšieho gaunera. Jeden môj loďmajster im pri Jamajke raz padol do rúk, bude tomu už takých desať rokov, a vraví, že Rip-rap sa oblieka ako zo škatuľky a spôsoby má ani nejaký londýnsky fičúr, no pánboh pri nás! A navyše je to zažratý jakobita, že mu ťažko hľadať páru. Len povážte, ako si nazval loď!

Počul som, že spravidla sa neplaví sám, - podotkol otec.

Pracuje s Johnom Flintom, ktorý nie je o nič menší lotor, iba čo je vraj neokrôchanejší, podľa správ nešťastníkov, ktorí mu prišli do cesty. Flint sa plaví na Mroži, skvelej lodi z Plymouthu, ktorá chodievala do Smyrny, kým mu nepadla do rúk. Je to teda párik vyberaných vtákov. Počuli ste, páni, ako pri Madeire potopili portugalskú radovú loď iba tak, zo zábavy? Tak veru, potopili. Majú taký delostrelecký park, že by sa mohli postaviť dvom britským krížnikom. Ale od toho oni radšej ruky preč. Portugalcov, Francúzov, Španielov či berberských korzárov, tých napadnú raz-dva, ale s námorníkmi jeho veličenstva sa do bojov radšej nepúšťajú. Prečo, neviem. Len jedno viem: že to nie je z nedostatku odvahy. Možno si myslia, že páni z admirality, ktorí si z trápenia nás chudákov na obchodných lodiach nerobia ťažkú hlavu - vašu excelenciu samozrejme vynímajúc - by sa v takom prípade rozhýbali a vypravili by proti nim loďstvo bojových frregát.

Kapitán Farraday zmĺkol, lebo mu už nestačil dych, a guvernér Clinton využil príležitosť a s úsmevom sa spýtal: - Označili ste svojho prenasledovateľa ako kapitána Rip-rapa? Prosím vás, čo je to za meno?

Obchodný kapitán mykol plecom.

- To nik nevie, excelencia. Ale je to jediné meno, pod ktorým je známy. Počul som, že pred rokmi - bude to aj dvadsať rokov alebo viac - pristavil raz obchodnú loď vracajúcu sa domov do Chesapeake, a keď kapitána vytiahli na palubu, prvé, čo sa ho pirát spýtal, bolo, či vezie medzi nákladom rip-rap. Tak sa zdá, že má túto zmes šnupacieho tabaku vo zvláštnej obľube. A ako som sa dopočul, pomenovali ho tak jeho vlastní ľudia, lebo ani oni nevedia, pod akým menom prišiel na svet. Povráva sa, že býval vznešeným pánom, ktorý musel trpieť pre svoje politické presvedčenie, ale to môže byť práve tak pravda ako lož. Ja viem len toľko, že ma hnal okolo Hooku až po pobrežie, hoci Anna mu pekne ukázala päty a pri východe slnka z neho nebolo vidieť ani len košovku. A keď vplávam do prístavu, nenájdem tu kotviť ani jedinú vojnovú loď, čo by som naňho mohol poslať!

Je to tak, - prikývol guvernér, - fregata Thetys pred týždňom odplávala s depešami do vlasti. Ale ja vyšlem hneď expres do Bostonu, kde kotví komodor Burrage, s rozkazom, aby bez meškania vyplával na more. Som s vami zajedno, pán kapitán, určite to nemôžeme strpieť, aby lotri ako Rip-rap a Flint takto otvorene provokovali vládu jeho veličenstva. Spoľahnite sa, že po zásahu nášho dobrého komodora tento deň ešte obanujú.

Nemôžem sa spoľahnúť, vaša excelencia, - odvetil kapitán Farraday s hlavatou otvorenosťou. - Teda expres do Bostonu? Hm! To zaberie dva-tri dni. Ďalší deň, kým vyrazia na more. Dva dni, ba aj tri,, kým sa križovaním dostanú na. juh. Nuž, páni moji, za týždeň Rip-rap a Flint dávno vykonajú svoj diabolský plán, nech je akýkoľvek, a stratia sa nevedno kam.

Možno, možno, - guvernér mykol plecom a v hlase mu zaznel náznak netrpezlivosti. - Ale ja viac urobiť nemôžem.

Guvernér aj so svojím zástupcom a ostatnými odišiel. Iba otec ostal.

- Máte pre mňa listy, pán kapitán? - spýtal sa.

Pravdaže mám, pán Ormerod... Od mastera Allena, vášho londýnskeho zástupcu. Práve som bol na ceste, že listy odovzdám. A máte aj riadnu nádielku prikrývok, sekier, nožov, korálkov, nástrojov, kresadiel a iného tovaru na výmenný obchod.

Listy môžem od vás prevziať hneď, ba ušetrím vám aj cestu na Pearl Street, pán kapitán, - odvetil otec. - Tu môj syn Robert príde zajtra dopoludnia za vami na loď a postará sa o vylodenie nákladu.

Proti takým podmienkam nemám námietky, - odvetil kapitán Farraday a vylovil z vrecka dlhého kabáta balíček zaviazaný do hodvábu. - Nech sa páči, master Ormerod. A ja sa poberiem do Georgeovej krčmy; už mám chuť na trochu suchozemskej stravy a holbu koreneného piva.

Otec chvíľu krútil balíček medzi prstami.

Ste si istý, že vás to naháňal kapitán Rip-rap? - spýtal sa napokon.

Prisahám na jeho kosatky, - s istotou odvetil Farraday. - Bolo to tak, pán môj: na prvý pohľad by som bol dal hlavu na to, že je to britská fregata, a spomalil som, kým nepríde zarovno mňa. Potom vidím, že neukazuje farby, a navyše mi na nej bolo čosi podozrivé, sám neviem, čo. Nuž som vytiahol zástavu ja, ale tam ostal stažeň ďalej prázdny. Vypálil som z dela, a v tej chvíli sa loď obrátila proti mne a ja som sa dal na útek, roz-plachtený do posledného kúska plátna, že rahna len tak vŕzgali. To som už vedel, že z toho nekuká nič dobré, a bol som si istý, že to musí byť Rip-rap.

Ako som povedal, raz ma už naháňal v štyridsiatom treťom, a Jenkinsa zajal pri Jamajke na Cynthii cestou zo Southamptonu.Flint bol vtedy za to, že treba všetkých do chlapa utopiť, ale Rip-rap namietol chladne, ako je už jeho zvykom, že nemá cenu len tak nič pb nič kántriť ľudí, a tak ich na pinase* (pinasa - asi dvanástmetrová šesť až osemveslica, ktorá patrila k vybaveniu bojových plachetníc (pozn. prekl.)) pustili. Inak na celom zozname nenájdete okrem Rip-rapa nikoho, kto by sa plavil na takej veľkej lodi, aby ju človek mohol pokladať za vojenskú f regatu - Flintov Mrož je mohutná, ťažko vyzbrojená loď, ale nemá takú plochu plachtovia ako Kráľ Jakub. Jenkins vraví, že je to Francúz, a človek musí priznať, že má ten jemne kreslený obrys, akým sa vyznačujú lode francúzskej stavby.

Otcovi dalo veľa námahy preraziť tou záplavou rečí, nakoniec sa mu to však podarilo.

- Pokiaľ ja viem, - ozval sa, - kapitán Rip-rap zmizol zo Západnej Indie za poslednej vojny.

Kapitán Farraday mykol plecom.

Celkom možné. Na jeho chuť sa vtedy plavilo po moriach priveľa krížnikov obidvoch strán. Teraz však vie, že máme zase mdlé mierové časy, a keď národy žijú v mieri, pirátom je hej, na to môžete staviť krk, master Ormerod.

To určite, - pripustil otec. - Pekne vám ďakujem, pán kapitán. Nech sa páči navštíviť ma, ak budete mať čas, a keby som vám niečím mohol poslúžiť, som vám vždy k dispozícii.

Kapitán Farraday sa pobral smerom k Georgeovej krčme, sledovaný zástupom zvedavcov, a musel som sa smiať do hrsti pri pomyslení na poháriky tuhého, ktorými ho budú častovať za jeho rozprávanie. Nebola najmenšia nádej, že by v priebehu najbližších dvadsiatich štyroch hodín bol triezvy.

Otec neprítomné kývol hlavou Petrovi, ktorý tam počas celého rozhovoru stál s neochvejne pokojným, ospanlivým výrazom na plochej tvári.

Nevidí sa mi to, - zamrmlal otec skôr pre seba. Peter naňho šibol okom, ale nepovedal nič.

Niečo nie je v poriadku, otec? - spýtal som sa. Zamračil sa na mňa, potom sa zahľadel na štíty

domov, ako už mal vo zvyku, priam akoby chcel pohľadom preniknúť do budúcnosti.

Nie... Áno... Ani neviem. Zrazu sa odmlčal.

Peter, som rád, že si tu, - doložil.

Ja, - prisvedčil Peter bezvýrazné.

Ešte si si nepozrel listy, - pripomenul som mu.

- Nie sú na to vhodné okolnosti, - odvetil. - Totiž, vieš... Ale ulica nie je miesto na takéto rozhovory. Pod domov, chlapče, poď domov.

Vykročili sme po zasneženej dlažbe a okoloidúci sa otcovi klaňali alebo skladali klobúk, lebo otec bol v New Yorku niekto, druhý muž hneď po guvernérovi; teraz však kráčal so sklopenými očami, pohrúžený do myšlienok. A ako sme odbočovali na Pearl Street, znova zamrmlal:

- Nie, to sa mi nevidí.

Darby McGraw nás privítal vo dverách a jeho vzrušený pohľad mi prezradil, ako už takmer očakáva, že nám tesne v pätách zazrie pirátov.

- Splnil si si povinnosti, Darby? - spýtal sa otec, keď chlapec odspätkoval do kancelárie napravo od predsiene.

Áno, masther.

Tak nech si preč! A nevyrušuj ma.

- Hľaď zohnať nejaké nové správy o pirátoch, Darby, - doložil som, keď sa prešmykoval okolo mňa.

Pobavene sa na mňa zaškaredil, zato otec sa prudko zvrtol.

- Čo tým chceš povedať, Robert? Zmiatlo ma to.

- Nič zvláštne, otec, čo by som? Ibaže Darby je do pirátov celý divý a...

Peter Corlaer zatvoril za írskym chlapcom dvere a zamieril k nám svojím rýchlym, kradmým krokom, ktorý patril k jeho najprekvapivejším vlastnostiam.

Ja, on nefie, - poznamenal.

Čo nevie? - hodil mu otec výzvu.

Čo fieš ty a ja, - pokojne odvetil Holanďan.

Takže aj ty to vieš, Peter?

Ja.

Dlhšie som svoju netrpezlivosť neovládol.

- Čo je to za tajomstvo? - domáhal som sa. - Myslel som si, že poznám všetky naše obchodné tajomstvá. Ale jedno by mi nikdy ani na um nezišlo: že by sme ako firma mohli mať obchodné styky s pirátmi!

- Ani nemáme, - stručne odvetil otec. - Ide o záležitosť, o ktorej nevieš, preto, Robert, že si doteraz nemal príležitosť sa o nej dozvedieť.

Zaváhal.

- Peter, - pokračoval, - musíme to chlapcovi povedať?

- On neni klapec; je muš, - odvetil Peter. Prejavil som tučnému Holanďanovi vďaku krátkym rýchlym úsmevom, oh si ma však ani nevšimol. Ba aj otec akoby na mňa bol zabudol. Meral kanceláriu hore--dolu s rukami zopätými vzadu pod kabátom a s hlavou sklonenou v zamyslení. Z úst sa mu drali úryvky viet:

- Mal som ho za mŕtveho... Čudné, ako sa znova vynoril... Netušil som, že sa predo mnou niekedy vynorí takýto problém... Možno zveličujem... Pre nás to nemôže mať význam... Istotne je to náhoda...

- Ket tošel, ma folačo sa lubom, - prerušil ho Peter. Otec zastal pred Petrom pri kozube, v ktorom blčala hromada brestových polien.

Kto je teda ten kapitán Rip-rap podľa teba, Peter? Von s tým! Máš pravdu, že Robert už nie je chlapec. Ak hrozí nebezpečenstvo, má právo sa o ňom dozvedieť.

Je to Murray, - odvetil Corlaer a jeho piskľavý hlas absurdne kontrastoval s jeho obrovskými telesnými rozmermi.

- Andrew Murray! - zamyslene preriekol otec.

- Veru, bude to on. Celé roky vo mne žilo to podozrenie, ba vlastne istota. No keď sa po poslednej vojne viac neukázal, bol som presvedčený, že prozreteľnosť s ním zúčtovala. Podľa všetkého som sa mýlil.

- Nech už je ten pirát, kto chce, tu v New Yorku nám nijako nemôže ublížiť, - odvážil som sa podotknúť.

- Nebuď si taký istý, Robert, - namietol otec.

- Náhodou ti je to praujec.

Siahol na policu nad kozubom a vybral si dlhú hlinenú fajku, ktorú napchával tabakom, kým som sa ja spamätával z ohromenia.

- Teda tvoj príbuzný? - vydralo sa mi z úst. Corlaer pristrčil ku kozubu tri kreslá a posadali sme si k ohňu, otec po mojej jednej strane a Peter po druhej. Viditeľne sa večerilo a až do blízkosti kozuba prenikali teplé vône. Otec dlho nehybne pozeral rovno do blčiaceho ohňa, kým mi napokon odvetil.

- Nie. Ujec tvojej matky, - povedal napokon.

- Ale to bol predsa ten veľký kupec, čo organizoval pašerácky obchod s Kanadou! - zvolal som. - O tom som počul. On založil Cestu skazy, ktorá mu umožňovala zásobovať francúzskych kožušinárov a odvábiť nám vzdialených divochov! Sám si mi o ňom rozprával, a master Colden tiež. S ním ste bojovali ty, Corlaera Irokézi, keď ste zborili hradby Cesty skazy a získaliobchod s kožušinami naspäť pre našich. Takže to si vtedy...

Poznal som vrelé city, ktoré otca dodnes pútali k mojej dávno nebohej matke, nuž som v ňom nechcel vyvolávať spomienky. On mi však vzal slová z úst.

- Áno, vtedy, keď som sa zaľúbil do tvojej matky. Nebola... nebola to žena, u ktorej by človek predpokladal, že ju niečo spája s takým lotriskom. Bola však jeho neterou... O tom niet pochyby, Robert. Pochádzala z rodu Kerrovcov z Ferniesidu a jej matka bola Murra-yovi sestrou. Kerr šiel s Murrayom roku 1715 na vojnua pri Sheriffmuire padol. Vdova umrela krátko po ňoma Murray sa chudery siroty ujal.

Zaobchádzal s ňou pekne, to sa mu nedá odškriepiť. Ale vždy rátal s tým, že ju využije na svoje ďalšie zámery. Chladným okom pozeral do budúcnosti a mal na zreteli jedine svoje výhody, a keby som... ale o tom sa nejdem šíriť. Ty vieš, Robert, ako sa nám, teda Corlaerovi, náčelníkovi kmeňa Senekov Tawannearsovi (to je ten, čo je teraz strážcom západnej brány Dlhého domu) a mne podarilo rozdrviť obrovské bojové sily, ktoré Murray vybudoval na hranici.

Porazili sme ho tak totálne a ešte aj celkove znemožnili, že musel z provincie ujsť; dokonca ani jeho priatelia Frantúzi s ním už nechceli nič mať - prinajmenšom nie verejne. Vždy som tušil, že na mori ďalej slúži ich záujmom, lebo v jadre je Murray jakobitský extrémista a svojím zvláštnym, zvráteným spôsobom sa do toho vkladá celou dušou. Veru, má v sebe čosi, čo sa dá len ťažko pochopiť, Robert. On sám ani v najmenšom nepochybuje, že všetkým, čo robí, slúži vysokým štátnym záujmom.

Ako pirát! - zvolal som.

Z toho si on nič nerobí!

Nič, - prisvedčil Peter. - Fet spoj ničil uš aj na suchej semi.

Iba šialenec môže tvrdiť, že pirátskou činnosťou slúži štátu, - namietol som.

Hovoríš príliš sebaisto, - zavrátil ma otec. - Ešte žijú pamätníci čias, keď sa Morgan, Davis, Dampier a nejeden ďalší viťúz tejto fajty živili pirátstvom, a pritom súčasné slúžili kráľovi. Niektorí z nich napokon odvisli, Morgana však ešte pred smrťou pasovali za rytiera. Ono to ide.

- Ako?

Porozmýšľaj, chlapče. Murray (mimochodom, tvoj praujec, nezabudni!) je jakobita. Pre našu dnešnú vládu má iba nenávisť a pohŕdanie. Každý prostriedok, ktorý túto vládu podkopáva, sa mu musí javiť ako oprávnený, lebo prispieva k jej zvrhnutiu. Všimni si len Murrayov fantastický nápad, keď svoju loď nazval Kráľ Jakub!

Ak je naozaj človekom, za ktorého ho považuješ! - podotkol som, neveľmi nadšený myšlienkou, že

mám praujca piráta. Otec sa žičlivo zasmial a vornou rukou ma potľapkal po kolene.

- Viem, ako sa cítiš, drahý chlapče, - povedal.

Presne tak hovorila aj tvoja matka, pánboh ju požehnaj. Boli sme novomanželia, keď nám ten vypečený lotor prostredníctvom akéhosi svojho plavčíka poslal náhrdelník, čo teraz leží v mojej okovanej truhlici; možno ho ukoristil nejakej indiánskej kráľovnej. Neskoršie, keď ti matka umrela (to si bol ešte aj na nohavičky primalý), poslal ďalší dar: tie strieborné taniere v kredenci v jedálni. Samozrejme, že k nim neprišiel statočnou cestou, ale čo som mal robiť? Do rieky som ich hodiť nechcel, a ako mu ich vrátiť, to som nevedel. A potom prišiel ešte tretí posol. Ten doniesol iba list vyslovoval mi v ňom sústrasť ku skonu tej, ktorá nám bola zo všetkých na svete najdrahšia!

Priznám sa, že v tej chvíli by som ho bol vedel zaškrtiť ; lebo nech by mu plány boli vyšli, bol by ju vydal za nejakého Francúza, jedného z tých synov pekla. Svojím spôsobom mu však jej osud ležal na srdci a prejavoval veľký záujem o všetko, čo robila a čo sa s ňou dialo. Nech brúsil hocikade, vždy mal správy o tom, čo sa u nás deje, čerthovie odkiaľ ich bral. Vedel, kedy si sa narodil. Vedel, kedy umrela. A teraz, keď si dospel, prikvitne so svojou loďou pred Sandy Hook! Neviem, čo to znamená, ale nevidí sa mi to. Nevidí sa mi to!

- Nie sme predsa na mori, - namietol som. - Sme v New Yorku. Vo Fort George sú vojaci a skôr či neskôr príde z Bostonu komodor Burrage. Čo proti nám zmôže pirátska loď, alebo hoci dve pirátske lode? Veď mestská milícia...

- Nebojím sa násilia, - skočil mi do reči otec.

- Bojím sa pekelnej prefíkanosti, ktorou býva obdarená zvrátená myseľ.

- Ja, - prikývol Peter.

Otec namieril proti nemu pipasár fajky.

- Teda aj ty máš taký pocit, starý priatel? - zvolal.

- Ak je Murray tu, nemá nič topre sa lubom, - dôrazne odvetil Holanďan. - Šaden pirát sa nefyda na sefer do mrasu len tak pre špás. Neen! Tu prifelmi nebespečenstvo a šaden miesto, kde mošno ujst alebo skryt.

- Udrel si klinec po hlavičke, - prikyvoval otec.

- A niektorí ľudia dávno tvrdia, že New York nie je celkom taký čistý od pirátov, ako by sa na pohľad mohlo zdať. Murray a jemu podobná čeliadka musí nalúpený tovar popredať, a nato potrebuje spojenie s kupcami tuná aj inde. Za čias guvernéra Burneta smedosť ostro sledovali krčmu U veľrybej hlavy aj iné podobné putiky pochybnej povestí, ale musím priznať, že nám nepadlo do rúk nijaké väčšie zviera, iba sem-tam dajaký burič či dezertér. Ale ja aj tak viem, že máme v meste kupcov, ktorí nie sú vo svojich obchodoch bohvieakí hákliví, a že nie každá loď, čo vpláva doprístavu, je taká nevinná, ako vyzerá.

- Prinajmenšom sa budeme mať na pozore, otec, - povedal som.

Otec sa rozosmial a Corlaerov smiešny chichot zaznel ako spotvorená ozvena jeho neveselého smiechu.

- Inteligentný nepriateľ s tým vopred ráta, skôr ako sa do niečoho pustí, - odvetil otec. - Dúfajme, že nám šťastie bude aspoň trošku žičiť. Nech má Murray za lubom čokoľvek, zaskočí nás nepripravených a vykoná svoje tak šikovne, ako si len možno predstaviť. Ale už ticho. Zvonia na večeru. Uzavrime s predtuchami prímerie.

2. kapitola

JEDNONOHÝ A MLADÁ ÍRKA

Na druhý deň ráno sme s Petrom Corlaerom niekoľko hodín preberali objednávky našich obchodných staníc, takže sa už schyľovalo k poludniu, keď som mohol odísť z kancelárie a pobrať sa na palubu lode kapitána Farradaya, aby som s jeho ľuďmi dohodol vyloženie tej časti nákladu, čo bola určená pre naše skladisko.

Keď som si chcel nasadiť klobúk, Darby McGraw sa na mňa zahľadel tak túžobne, že som ho poslal do kuchyne, aby nabral za kabelu práve zarezaných kurčiat a čerstvej zeleniny - vedel som, ako sa námorníkom po dlhej plavbe zavďačím takýmto darom - a kázal som mu, aby ju odniesol do prístaviska. Tak ho to potešilo, akoby mu boli darovali slobodu, a cestou poskakoval a hvízdal si ani škovránok.

Zamierili sme po Pearl Street na Broad Street, kde debarkačná nádrž zasahuje hlboko do brehu; kráčal som ďalej, lebo som si na konci Whitehall Street chcel najať člnok, aby ma zaviezol k bristolskej obchodnej lodi, keď ma Darby upozornil na vysoko sa týčiace sťažne a pavučinu lanovia veľkej plachetnice, ktorá kotvila v ústí East Riveru.

- To je fregata, masther Robert! - zvolal.

Rady pomaľovaných otvorov na delá a pevná štítnica nepripúšťali nijaký omyl a na chvíľku som si pomyslel, či azda komodor Burrage nevy tušil, že ho potrebujeme. Potom na hlavici zadného sťažňa zaviala zástava a zazrel som červené a zlaté španielske farby.

Myslíte, že prenasleduje pirátov? - šepol Darby, celý vzrušený.

Ani náhodou, - odvetil som so smiechom. - Sú to Španieli, a táto čeliadka vôbec nebaží po pirátskej krvi, Darby.

Húú, keby aspoň odpálili delo či dve! - vzdychol Darby. - Alebo keby obesili dákeho chudáka na rahno, teraz, kým sa dívame! Jój, masther Robert, nebolo by to úžasné?

Ale choď, - znova som sa zasmial nad chlapcovými čudnými nápadmi. - Si krvilačný ako nejaký pirát, čo brázdi španielske moria.

Na to môžete vziať jed, - hlava to odvrkol Darby. - Zo mňa by bol pirát až strach, veru, a čerta starého by som si robil z fregát, nech by si boli španielske, britské alebo bárs aj francúzske. Všetky by som pozajímal!

To určite, - prisvedčil som. - Ale pozri, Darby! Tam za fregatou je ešte jedna cudzia loď.

Ukázal som na ošarpanú malú brigu s poplátanými a špinavými plachtami a s bielo rozstreknutou škvrnou na čierno natretom trupe, kde zásah delovej gule vyštiepil z dosák triesky.

- Táto loď pirátov videla, inak sa veľmi mýlim, - doložil som. - A unikla im len o chlp.

Darbymu sa rozšírili oči ani mačke v tme.

Aha, aha! Vidíte ten priestrel v boku? Tí sa iste poriadne modlili! Chcete sa mi ešte vždy vysmievať, masther Robert, keď vravím, že pred pobrežím križujú piráti?

Určite nie, Darby. Chlapi na tej lodi boli tak blízko smrti, že sa mi na to ani nechce myslieť, - odvetil som.

To ste teda povedali taký kus pravdy, aký človek hneď tak nepočuje, - ozval sa mi za chrbtom príjemný hlas. - A dokazuje vzácne pochopenie a ľudský cit, to veru hej, veď človek musí s lampou vo dne hľadať zemešlapa, ktorý by sa pozastavil nad tým, čo všetko chudákovi námorníkovi hrozí, lebo od majiteľa lode jakživ nepočuje ani len pánboh zaplač, a od kapitána iba hrešenie. Je to tak, mladý pánko. Všetka česť vám. Ako jeden z tých, ktorým sa dostalo tej zázračnej záchrany, vás prosím, dovoľte mi, aby som sa vám čo najponíženejšie poďakoval.

Obrátil som sa, zvedavý na majiteľa toho hlasu, a videl som švárneho muža s úprimným pohľadom, človeka v kvete života, urasteného a mocného chlapa, ale iba s jednou nohou. Ľavú mal amputovanú až skoro pri bedre a podopieral sa dlhou barlou z jemne vyrezávaného dreva - mahagónového, ako sa neskoršie ukázalo. Narábal s barlou tak šikovne, akoby to bola živá noha. Dierkou v podpazušnici mal prevlečený motúz, ktorý mal prevesený okolo krku, takže keď si napríklad sadol, opora mu nikdy nemohla spadnúť mimo dosahu; na spodnom konci barly mal zasadený ostrý oceľový hrot, ktorý jednonohému dával istotu pri chôdzi po nerovnom povrchu či šmykľavej palube.

Ako som sa naňho díval a on ešte vždy rozprával, došmatlal ku mne s dôverným výrazom, ktorý mladému človeku ako ja veľmi zalichotil a na Darbyho urobil ešte silnejší dojem než na mňa.

- Vy ste z tamtej brigy? - spýtal som sa zvedavo.

- Som, som, mladý pánko, veru hej. Som jeden z týchchudákov hriešnikov, ktorých zachránila nevyspytateľná prozreteľnosť. Tá sa nepýta, čo si kto zaslúži, či jespravodlivý, alebo nie, ako vravieva velebný pánko.Prichádzam z Barbadosu, na brige Constant. Volám sa Silver, mladý pánko, krstený John. Ale kamaráti mazväčša volajú Ražeň, lebo mám chýr výborného kuchára. Jój, o tom by sa dalo rozprávať, mladý pánko, veru hej. Toto nie je prvý raz, čo som utrpel rukou pirátov, ktorí pľundruju moria a robia z nich peklo chudákom statočným námorníkom. Stlmil hlas.

- Vidíte, aká je zo mňa kalika? Všakže vidíte? Veru,oči neklamú... jednonohý. A čo myslíte, ako som prišielo ľavú fajku, čo? Že neviete? Ani nečudo, keď sme sa ešte nikdy nestretli. No, ja vám to rozpoviem, mladý pánko. Máte mladú tvár, prívetivú, vidím, že vám nešťastie chudáka námorníka leží na srdci, veru, a tomuto dobrému chlapcovi tu tiež - Írčan, však, duša moja?Hneď som vedel, hneď som vedel! Ale čože som to?Aha, hej, ako som to došiel o nohu; a ešte som mohol byť rád, že nie o paprču. Že prečo? Lebo stratenú nohu, ktorá nie je aj tak na nič inšie ako na chodenie, tú si človek ešte vždy dáko nahradí. Ale ruku? Len si to zrátajte, mladý pánko! Nemáš ruku, a už nemôžeš robiť,nemôžeš zápasiť, ba aj naješ sa len ako-tak. Zato vravím,že som ešte mal šťastie.

Námorník ma upútal svojou originalitou a rovno sa priznám, že by som ho bol pobádal, aby rozprával ďalej, či už by tam Darby bol alebo nie; ale práve Darby ho vrátil k tomu, čo nás najväčšmi zaujímalo.

- Videli ste pirátov? - vyhŕkol vzrušene.

John Silver sa na barle vzpriamil a zagánil na priestrel v boku brigy.

- Či som ich videl? - zopakoval. - Nuž, chlapče, príde na to. Veru, príde na to. Myslíš ako tentoraz? Nie,nemohol by som s čistým svedomím povedať, že som ich tentoraz videl. Vtedy, pri tej nohe, to bolo inšie... a ajvtedy, keď ma Flint vysadil na breh.

- Vy teda poznáte Flinta? - skočil som mu do reči.Zavrtel hlavou.

- Či ho poznám? To nie, mladý pánko; takých krvavých lotrov ja nepoznám. Videl som tú čvargu, to hej.

Priveľa som jej videl, to sa veru dá povedať. A vystál som si od nich neúrekom. Ale hospodin bezpochyby rozhodol, že som si svoje už vystál, lebo tentoraz ma vyslobodil z rúk lotrovských živého a zdravého.

Zaútočili na vás pri Sandy Hooku? - spýtal som sa.

Pri Sandy Hooku? - opakoval námorník. - Možno hej, mladý pánko. My sme neveľmi dbali na to, kde sme, a mysleli sme iba na jedno: aby sme bezpečne a so zdravou kožou dorazili do prístavu.

- Ale vidím predsa, že vás zasiahli, - naliehal som.

- Hento? - odvetil. - To hej, ale dovoľte mi otázku, mladý pánko, že som taký smelý. Neviete, či v okolí newyorského prístavu neprenasledovali aj iné lode?

Ukázal som smerom, kde sa sotva štvrť míle povyše brigy kolísala na kotvách plachetnica kapitána Farradaya.

- Táto bristolská obchodná loď iba včera unikla povestnému kapitánovi Rip-rapovi, - povedal som.

Chmúrne zvraštil čelo, akoby sa hlboko zamyslel.

Vravíte, kapitánovi Rip-rapovi? Sto striel, mladý pánko, to je veru mrcha novina. Dobre, dobre, dobre! Takže šťastne unikli. Človeka poteší, keď počuje, že aj iným žičilo šťastie. Ale teraz hádam už bude mať v pätách kráľovské vojenské lode, nie?

Nie, najbližšia kotví v Bostone, - odvetil som. - Potrvá aspoň týždeň, kým začnú prenasledovať tých lotrov.

Ustarostené pokýval hlavou.

- Sto striel, to sme na tom teda zle. Mal som jašťastie, že som to nabral plnými plachtami. Mal som ho v pätách až do tmy, potom odbočil, aj to skôr zo strachu pred plytčinami ako z dákych iných dôvodov, namojdušu.

- Takže vás naháňal včera? - spýtal som sa.

- Včera, včera, mladý pánko, či som vám nepovedal? Včera okolo poludňajšieho zvona* (zvon - námornícka časová jednotka rovnajúca sa polhodine. Smeny na lodi, zásadne štvorhodinové (okrem dvoch dvojhodinových medzi 16.00 - 20.00) sa časové delili na osem polhodinových intervalov čiže zvonov, lebo ich ohlasovali zvonením, a to od jedného do ôsmich úderov, (pozn. prekl.)) na nás zhrmela podvečer skúsil zo stíhacích diel odstreliť nám drúčik,aby nás pristavil. Ale dostali sme to do trupu, ako vidíte,a napriek všetkému, čo na nás šil, sme ušli so zdravoukožou.

Čln s veslárom sa k nám blížil pozdĺž brehu a zakýval som naň, aby zašiel pod kolovú hrádzu, na ktorej sme stáli.

- Musím ísť, - povedal som. - Blahoželám vámk záchrane, master Silver. Nech ste už v minulosti prekonali akékoľvek nebezpečenstvá, včera vám šťastie žičilo.

Námorník sklonil hlavu a poťahoval sa za kučeru na čele.

Ďakujem vám ponížene, mladý pánko. Nech sa páči, podržím vám lano. Tak! Chcete si košík zobrať k sebe na lavičku? A tento šikovný mládenec ta s vami nejde? Možno by ste potom ku všetkej svojej dobrote mohli ešte máčik pridať a dovoliť mi, aby som si tak za pol krígľa požičal jeho čas, čo by ani ukázal pár miest, kde tu mám spustiť kotvy. Nežiadal by som to, mladý pánko, ale ako vidíte, som takrečeno polovičný mrzák a nevyznám sa v tomto prístave, lebo normálne sa plavím okolo Západnej Indie.

Chlapec vám je celkom k službám, - odpovedal som. - Darby, zaveď mastera Silvera všade, kam bude chcieť.

Darbyho pehavá tvár sa rozžiarila pri výhľade, že môže dlhšie ostať v spoločnosti jednonohého námorníka, ktorý tak ledabolo rozpráva o bojoch s pirátmi a o tom, ako im unikol.

Pravdaže, masther Robert, - prisvedčil. - Vykonám preňho, čo len budem môcť.

Pravdaže vykoná, - ozval sa Silver. - Nikdy som nevidel šuhaja s milšou tvárou. Milá tvár znamená dobré srdce, to vždy vravievam, mladý pánko.

Môj veslár sa už-už chcel oprieť do vesiel, keď mi náhle zišlo čosi na um a ešte som ho pristavil.

- Mimochodom, master Silver, - zavolal som, - takmi napadlo, že Darbymu sa možno nepodarí poslúžiť vám vo všetkom, čo si prajete. Hľadáte špeciálne niekoho?

Námorník zaváhal iba na okamih.

- Špeciálne niekoho ani nie, mladý pánko, - odpovedal. - Chcem sa dostať do krčmy U veľrybej hlavy, ak ste náhodou o tom šenku počuli.

Prikývol som.

- Leží vo východnej štvrti, celkom blízko. Darby vám ukáže cestu.

Znovu mi poďakoval a potom šikovne odšmatlal o barle preč. Darby si vedľa neho vykračoval smiešne hrdo.

Na palube Anny som našiel všetko hore nohami. Kapitán Farraday, ako som predpokladal, sa ešte vždy nevrátil, odkedy sa včera popoludní vydal na pevninu - nepochybne vyspával v Georgeovej krčme následky miešania rôznych nápojov. Prvý dôstojník sa ráno vybral na breh hľadať ho a pravdepodobne využil príležitosť, aby nasledoval kapitánov príklad. Na lodi teraz rozhodoval master Jenkins, ktorého kedysi takmer utopili krvavé ruky obávaného Rip-rapa a Flinta. Bol to melancholický patrón s kyslým výrazom, pochádzal z východu a pohyboval sa rovnako rozvážne a voľne ako Peter Corlaer; preberať s ním zoznam nákladu bola zdĺhí á záležitosť. Prijal som jeho pozvanie na obed, lebo roboty sme mali až do večera; kým sme s ňou skončili a vyšli na palubu, dohodnutí, kedy pošlem prekladné člny, už sa stmievalo.

Môj čln dávno poslali preč a Jenkins prikázal loďmajstrovi, aby vybral zopár chlapov, ktorí ma dopravia na breh. Stojac vedľa výstupného rebríka, zaviedol som len tak mimochodom reč na tie dve lode, čo prišli do prístavu dnes predpoludním.

Tá briga sa dostala do tesného styku s vaším priateľom Rip-rapom, - podotkol som.

Tak je, - mrzuto prisvedčil Jenkins. - Len je zvláštne, že barbadoská loď vezie do New Yorku cukor a rum. Zväčša to prenechávajú Yankeeom* (Yankee (angl., vysl. jenkí) - severoamerická prezývka anglosaských obyvateľov pôvodných šiestich severovýchodných štátov Únie (a predtým britských kolónií), ktoré sa stali základom USA; mimo Ameriky označujú touto prezývkou anglosaských obyvatelov USA vôbec (pozn. prekl.)).

- To je pravda, - prikývol som, - ale výnimkapotvrdzuje pravidlo.

Na palube španielskej fregaty, kotviacej vyššie proti prúdu, sa ozval striebristý hvizd píšťalky.

- Škoda, že to nie je naša loď, - podotkol som.- Rip-rap by mal dostať dávku vlastnej medecíny.

Master Jenkins dal najavo krajnú neľúbosť, hoci sa mu na tvári nepohol ani sval.

Títo Španieli! - zafunel. - Rád by som vedel, čo tu vlastne hľadajú.

Možno ich pri križovaní zahnalo na sever, - povedal som naverímboha.

Master Jenkins znova zafunel.

- Ani len lanom nepohol. Majú za lubom čosi nekalé. Nikdy som nič iné od nich nezažil.

- Čo nekalé môžu mať za lubom? - spýtal som sa.Mykol plecom.

- Neviem, nedá sa povedať. Ale zo Španielov vystane všetko, master Ormerod, na to môžete staviť krk.

Skôr ako som stačil odpovedať, ohlásil loďmajster, že člnok je pripravený a čaká pod rebríkom, nuž som masterovi Jenkinsovi chytro zaželal dobrú noc, lebo jeho neochvejný pesimizmus sa pri bližšom poznaní stával únavným.

Keď môj člnok odrazil od boku bristolskej obchodnej lode, vyrazila spoza trupu španielskej fregaty väčšia veslica a zamierila k brehu za nami - do vesiel sa opieralo zo desať mocných chlapov. Vedľa veliteľa sedela na zadnej lavičke osamelá postava, celá zahalená v plášti. Oba člny nabehli na šikmý, guľatinou vyložený breh Broad Street takmer súčasne a ja som vyskočil na breh, hodil som zopár mincí námorníkom, ktorí ma odviezli, a hneď som vykročil, lebo som chcel čo najskôr podať správu otcovi - vedel som, že si iste už zlostne kladie otázku, kde som sa tak pribavil a prečo mi to tak dlho trvá. Nezašiel som však ďaleko, keď z prístaviska za mnou zavolal mužský hlas:

- Seňor!Hej, mladý pán!

Obrátil som sa a stál som zoči-voči člnovodovi - zaplavil ma španielskou hatlaninou, z ktorej som nerozumel ani slova.

Keď som mu to povedal, vstúpila do žltého kruhu svetla petrolejky, ktorá visela z výstupku na stene skladiska tesne pri nás, ďalšia osoba. Bola to zahalená postava zo španielskeho člna a v sliepňavom svetle sa z nej namiesto kadeta či iného poddôstojníka vykľula slečna, ktorej pružný pôvab chvej ivo prerážal nemotornými záhybmi jej plášťa. Jediné slovo v syčivej španielčine, a člnovod zmĺkol.

- Vážený pane, - prehovorila potom angličtinou,

ktorá nebola o nič horšia od mojej, - mohli by ste mi ukázať cestu ku krčme U velrybej hlavy?

Namiesto odpovede som iba vyjachtal čosi nezrozumiteľné. Bola už druhým cudzincom, čo sa ma toho dňa pýtal na putiku, ktorú otec večer predtým označil za vykričané stredisko pochybných živlov; a pritom som mal jednoznačný dojem, že práve táto dáma nemôže mat nič, ale vôbec nič spoločné so zlumpačenou, hulákajúcou čeliadkou, ktorá ta chodieva. A navyše som v duchu nemohol potlačiť otázku, ako sa takýto nekreolský typ dostal na palubu španielskej lode.

V mäkkom svetle lampáša dievčina nevyzerala ani trošku španielsky. Pleť mala tmavú, to áno, a vlasy sa matne leskli, čierne ani žúžol; oči však mala modré äko Darby McGraw a noštek sotva badateľne vychýlený nabok, ústa široké, v kútikoch jemne zvlnené - pri smiechu sa jej zvláštne špúlili, a keď sa rozplakala, tak bolestne jej ovisli, až srdce pukalo. Vekom bola skoro ešte dieťa, jednoznačne číra nevinnosť, čo sa vôbec nehodilo k otázke, ktorú mi položila.

Ako som tak stál a vyvaľoval na ňu oči, netrpezlivo dupla štíhlou nohou o dlažbu.

- Ja neviem, vážený, - povedala chladne, - že byste nerozumeli po anglicky o nič viac ako po španielsky?

- T-to nie, - s námahou som dostal zo seba. - Ibaže... ibaže krčma U veľrybej hlavy nie je miesto pre dámy ako vy, slečna.

Možno dobre nechápem, čo tým myslíte, - odvetila. - Mám sa tam stretnúť s otcom.

Ale on by nikdy nesúhlasil, aby ste ta chodili o takomto čase, - namietol som.

Dovolila si perlivo sa zasmiať.

- Hovoríte, akoby ste presne poznali jeho spôsoby, - priznala. - Ale mníšky v kláštore svätej Brigity mi často tvrdili, že teraz vraj odchádzam do skazeného sveta, a ja som dosial nevidela ani za mak tej skazenosti. A tak som sa dnes večer rozhodla, že raz by som už mala ochutnať trochu dobrodružstva, aby som sa odškodnila, čo som bola celé týždne zatvorená na tej hnusnej, špinavej starej lodi ; nuž som dona Pabla, palubného dôstojníka, presvedčila, aby pre mňa prichystal čln. Ako len zalamoval rukami a zaprisahal ma, aby som ho nehnala do skazy!

Sám som sa rozosmial nad obdivuhodnou spontánnosťou jej rozmarov. Prisámvačku, vedel som si predstaviť, ako sa mladí donovia na palube fregaty mohli pre ňu od samej zalúbenosti uvzdychať.

To však nemá nič spoločné s vaším rozhodnutím vybrať sa dnes večer do krčmy U veľrybej hlavy, - podotkol som. - Na také čosi ste veru nemali ani len pomyslieť.

To už nechajte na mňa, - zavrátila ma nečakane zvysoka. - A ak je tam môj otec, čo sa mi už môže stať?

Ak je tam, - namietol som. - Ale ja by som povedal, že ste si pomýlili, kam to chodieva.

Nie, nie, - zvolala rozhodne. - Počula som ho, ako sa s nimi o tom zhovára. Ale možno máte aj pravdu, pane, a ja nechcem byť taká nevďačná, že by som dobre mienenú radu žičlivého cudzinca obišla bez povšimnutia. Do krčmy môže vojsť Juan, keď ta dôjdeme, a ja počkám vonku. No prejsť sa musím, lebo sa mi už celkom trasú nohy od toho večného morského kolísania, a pri zajtrajšom prílive znova vyplávame. Dnes si na vela týždňov môžem naposledy pochodiť po pevnej zemi.

Ak dovolíte, odprevadím vás k tej krčme, - ponúkol som sa. - Aj ja idem tým smerom.

Nepochybne je to od vás veľká láskavosť, pane, - odvetila. - Veľmi pekne vám ďakujem.

Rozkázala čosi po španielsky a jej slová privolali z tmy poddôstojníka, ktorého volala Juan, a jedného námorníka.

Ako sme vykročili pozdĺž radu skladísk, obaja nás nasledovali.

Ste zrejme na dlhej plavbe, - skúsil som naverímboha.

To teda áno, - zvolala. - Odtiaľto na Floridu a potom do Havany a najbližších miest na pevnine.

Čoskoro sa nebudete musieť ponosovať na nedostatok dobrodružstiev, - poznamenal som. - Len málo mužov uvidí taký kus sveta, o dievčatách ani nehovoriac.

Veď sa na to aj teším! Div som sa od radosti nezbláznila, keď otec prišiel do kláštora a zobral ma od mníšok. Kým som nepocítila pod nohami palubu, ani som neverila, že je to pravda a že som naozaj na slobode.

Ale vy predsa nemôžete byť Španielka! - podotkol som. - Nepýtam sa len z čírej zvedavosti, hoci...

Jej smiech zaznel ako zvonkohra.

- Nuž, ludia vravia, že som takisto skrz-naskrz írskej krvi ako prasce na Wicklowskej vrchovine, kde som sanarodila.

Náhle zasa zvážnela.

- Nepoznám vaše politické názory, pane, ale hádam nikomu neublížim, keď vám stručne poviem, že môj otec patril k tým, čo povstali proti Hannoverčanovi* (Hannoverčan - kráľ Jakub II. (pozri, prekl.)) a bojovali za kráľa Jakuba a Dobráka Charlieho** (Dobrák Charlie- Hannoverská dynastia sa začína Sofiou, vnučkou Jakuba L, a Ernstom Augustom, vojvodom z Calenbergu, ktorého syn sa stal anglickým kráľom Jurajom I. (kraľoval 1719 - 1727) kráľom Jakubom sa tu myslí Jakub III. Stuartovec, ktorého sa jakobiti r. 1714 bezúspešne pokúsili dosadit na anglický trón; v úsilí znovu-nastolit vládu Stuartovcov pokračovali až do r. 1746, keď vojvoda Cumberland v bitke pri Cullodene definitívne porazil nápadníka trónu, kráľoviča Karola Eduarda Stuarta, dôverne označovaného ako Dobrák Charlie, ktorý sa narodil aj umrel v Ríme (1720 - 1788). (pozn. prekl.)). A keďže ho vlastný kráľ nemôže zamestnať, je v španielskych službách.

Pre Angličana nie je príjemné myslieť na všetkých tých udatných mužov, ktorí musia slúžiť cudzím monarchom, - priznal som. - Dúfam však, slečna, že sa v Západnej Indii budete cítiť šťastná.

Ach, nezdržím sa tam dlho, - odvetila živo. - Otec je ženijný dôstojník a musí chodiť po inšpekciách opevnení v Strednej Amerike aj kdekade inde. Do roka sa máme vrátiť do Španielska. Ale pozrite! Neznázorňuje tento štít veľrybiu hlavu?

- Áno, - prisvedčil som. - Sme na mieste.

Jediný pohľad na vysvietené okná a čeliadku hrdlorezov, ktorí tackavým krokom vchádzali či vychádzali nízkymi dverami, presvedčil moju spoločníčku, že som tej krčme nekrivdil. Ustúpila k múriku a kútiky úst jej smutne ovisli.

- Preboha, taká diera! - povedala si ticho. - Prečo sem padre* (padre (šp.) - otec (pozn. prekl.)) asi chodieva? Vraj obchodne, ale...

A zavrtela hlavou, vyjadrujúc tým neurčité, ale dôrazné pochybnosti.

- Nerád by som, aby to vyzeralo, že sa vám natískam, slečna, - poznamenal som, - ale obávam sa, že vaši Španieli sa nevedia dorozumieť. Mali by ste niečoproti tomu, keby som sa po vašom otcovi šiel popýtať ja?

Uvažovala, hryzúc si kútik pery bielymi zubami.

- Naozaj nevidím možnosť vyhnúť sa tomu, aby som vám bola ešte väčšou dlžníčkou, - povedala napokon.

Na chvíľočku zavládlo ticho.

- A ako ho mám...

- Ay de mi*! (Ay de mi! (šp.) - Prepánajána? (pozn. prekl.)) - hrkúta vo sa rozosmiala. - Aké hlúpe, zabudnúť, že som pre vás iba dievča z lode. Pýtajte sa na plukovníka O'Donnella, pane, a povedzte mu, ževonku naňho čaká dcéra.

A keď som zamieril ku dverám, veselo doložila:

- Nie každému dievčaťu sa pošťastí, že len čo vystúpi na cudzie pobrežie, už nájde gavaliera, ktorý len čaká, aby mu pomohol. Čo by na takú bezočivosť asipovedala matka Serafina? Priam ju vidím! "Všetci svätí, stojte pri nás! To vôbec nemáš spôsoby, Moira, aleboaspoň trochu slušnosti? Pred večerou sa odmodlíš sto zdravasov a dvakrát krížovú cestu."

Jej hlas mi ešte vždy znel v ušiach, keď som si plecom odsunul z cesty opitého námorníka, sklonil som hlavu, aby som sa dostal popod vrch zárubne vchodových dvier, a vošiel som do hmlistého modravého vzduchu výčapu zaprataného stolmi, zasmradeného tabakovým dymom a pachom vyvetraného, neodprataného piva. Miestnosť priam hučala od drsných námorníckych hlasov, vyrážajúcich nadávky alebo vyvreskujúcich námornícke piesne.

Moje myšlienky na mladú Írku vonku odpútal refrén jednej z týchto piesní, divý, ujúkavý, z ktorého razilo krvou a surovosťou.

Pätnásti lodníci sedia na truhlici

mŕtveho kamaráta -johohó, s fľašou rumu!

Pili, až pokým ich do pekiel jazerných

nespratal diabol sám -johohó, s fľašou rumu!

Pozrel som do kúta, odkiaľ pieseň prichádzala, a zazrel som jednonohého námorníka Johna Silvera, ktorý cínovým krígľom búchal do taktu, dirigujúc tým skupinu okolo seba.

Najväčšmi sa v nej činil Darby McGraw, ohnivočervená kečka na hlave mu trčala ani bukaniérska zástava a jačavý hlas prebíjal hromové basy jeho druhov - na pohľad takej bandy odroňov, akú som možno jakživ nevidel. Moju pozornosť upútal najmä chlap s loj ovitou žltou tvárou, ktorého prefíkané očká maskoval prameň mastných čiernych vlasov, a mohutný, statný chlap s mahagonovohnedo opálenou tvárou a nadechtovaným vrkočom, ktorý sa v tom speve zjavne vyžíval takisto ako chudák potrundžený Darby.

Silver ma zazrel takmer v tej istej chvíli ako ja jeho, chytro ostatným čosi povedal, vyskočil a zašmatlal ku mne krížom cez výčap, ťahajúc Darbyho so sebou. Jeho široké dobromyseľné črty sa stiahli do úsmevu, cez ktorý prerážal náznak mrzutosti.

Takže ste už poňho prišli, master Ormerôd, však? - zhúkol, aby som ho v tom hurhaj i vôbec počul. - A ja by som sa mal hanbiť, vravíte, a právom. Ale ja nie som človek, čo by takého sľubného mládenca zvádzal na krivé chodníčky, a Darby nedostal nič viac ako jedno dobré zrelé pivko a dve plné uši námorníckych historiek, takže sa mu budúce noci bude mať o čom snívať. Nemal som ho znova pustiť dnu, ale on pred hodinou zase vopchal do dvier tú svoju ryšavú šticu a ja som nemal to srdce poslať ho preč. Nič sa mu nestalo, tak mu hádam nebudete zazlievať to jedno-dve pivká navyše, všakže nie, pán Ormerod?

Neprišiel som poňho, - odvetil som. - Ale keď som už tu, bude najlepšie, keď sa so mnou vráti domov. Odkiaľ viete moje meno, pán Silver?

Huncútsky sa potiahol za kučeru na čele.

- Od Darbyho, akože, pán Ormerod... Nie že by miho v prístave nebol mohol hocikto povedať, keď ste raz taký dobrosrdečný, kamarátsky mladý pán. Ale prepáčte za opýtanie, mladý pán, nemôžem vám niečím poslúžiť?

-, Asi sotva, - zapochyboval som. - Hľadám istého plukovníka O'Donnela...

Mal som dojem, akoby hladinu dobromyseľnej, otvorenej prívetivosti, čo sa mu zračila na tvári, rozčeril záblesk prekvapenia. Rozhliadol sa po výčape.

- O tom pánovi som jakživ nepočul, mladý pánko,čomu sa nemôžete čudovať, lebo dnes ráno som sem prišiel prvý raz; ale natrafil som na pár starých námorníckych kamarátov, ktorí ma sem napravili, a je možné, že vám to od niektorého z nich zistím. Dočkajte tu za chvíľočku, master Ormerod, idem skúsiť.

Zdalo sa, že to bude najmúdrejšie, tobôž keď vo výčape zjavne nebol nikto, koho by bolo možno pokladať za plukovníka O'Donnella, nuž som prikývol.

A keď Silver švihom odšmatlal, šikovne sa prepierajúc pomedzi husto obsadené stoly, spýtal som sa Darbyho, čo to stvára. Trochu ma prekvapilo, že šuhaj sa zamračil a odpovedal iba jednoslabičné. Iba raz v ňom vzbĺkol záujem, keď som podotkol:

To teda bola načisto diabolská pieseň, čo ste tam vyspevovali, Darby.

To teda bola! - zvolal. - Húú, pri tom speve človek priam cíti, ako mu zo šablenky kvapká krv.

- A kto sú tí ostatní, čo spievali s tebou?

Hneď zasa zagánil, akoby mu tvár zatiahla záclona.

Ale, iba kamaráti z plavieb.

Tvoji?

Nie, masthera Silvera.

Ako sa volajú?

Neviem.

Ale, ale, Darby.

- Nuž, jedného volá Bill Bones a druhého Čierny Pes... ale to druhé meno vôbec nedáva zmysel.

Silver bol zmizol akýmisi dverami vzadu, sprevádzaný jedným z výčapníkov, a teraz, hojdajúc sa na barle, znova vošiel. Nasledoval ho vysoký pán s vpadnutými lícami a v bohatom čierno-striebornom odeve; mečík s pozlátenou rukoväťou prezrádzal urodzeného pána. Silver ho s drsne srdečnou zdvorilosťou viedol ku mne.

- Hotové šťastie, master Ormerod, - zvolal, keď sa priblížil na dočutie. - Môj kamarát od kohosi počul, že pán plukovník je hore na poschodí. To je ten mladý pán, čo som vám o ňom vravel, vaša milosť. Úctivo sa klaniam, vážení páni, vždy k vašim službám.

A švihavými pohybmi odšmatlal na barle naspäť do kúta, kde ho kamaráti privítali hlasnými výkrikmi.

Pán s vpadnutými lícami na mňa pozrel - ostro, ba skoro by som povedal podozrievavo. Správal sa nervózne a v očiach mu kmitali nepokojné plamienky.

- Prosím, pán môj, - povedal. - Ak dobre rozumiem, chceli ste sa so mnou zhovárať.

- Ak ste plukovník O'Donnell... Krátko prikývol.

- ... musím vám povedať, že na vás vonku čaká dcéra, - uzavrel som.

Úprimne sa zhrozil.

- Moja dcéra? Ale kto ste vy, pane, že tu vystupujete v úlohe jej strážcu?

Zamrzelo ma to a neváhal som dať mu to najavo.

- Keď vystúpila na breh, spýtala sa ma na cestu sem, - odvetil som, - a kedže som považoval za veľmi nepravdepodobné, že by ste boli radi, aby vošla dotohto výčapu, ponúkol som sa, že vás vyvolám.

Teraz som zbadal, ako sa podobajú, lebo kútiky úst mu prudko ovisli, podobne ako jej. Pritom si popod nos zamrmlal čosi, čo mi znelo, akoby bol po španielsky zahrešil.

- Vyzerá to, že som vám veľmi zaviazaný, pane, - odpovedal upäto. - Je to dieťa, nemá o svete ani potuchy a ja jej musím byť zároveň otcom aj matkou.

Uklonil som sa a ustúpil bokom, aby mohol prejsť.

- Námorník vás oslovil master Ormerod, však? -pokračoval O'Donnell. - Možno staršiemu človeku dovolíte, aby vám blahoželal k tomu, ako čestne ste sa zachovali.

Z jeho slov zaznel trošku nemiestne hrdý tón.

- Nechýba mi znalosť hlavných stredísk vznešenejspoločnosti nášho starého sveta, master Ormerod,a mám česť zastávať úrad komorníka v službách monarchu, ktorý, aj keď ho na anglickej pôde neslobodno menovať, raz znovu získa stav, o ktorý ho uzurpator olúpil. Som si istý, že viac vám nemusím povedať.

- Rozumiem vám, pane, - odvetil som. - Ale dovoľujem si pripomenúť, že slečna O'Donnellová na vás čaká.

Prešiel mimo mňa s netrpezlivým podráždením a ja s Darbym sme vyšli za ním - Darby bol znova celý vzrušený pohľadom na jeho prepychový odev, na naberané okružie, ktoré mu obopínalo zápästia a stálo najmenej päť libier, a na cizelovanú rukoväť jeho mečíka. Keď sme všetci traja vyšli z dvier, slečna O'Donnellová priskočila k otcovi a chytila ho za chlopne kabáta.

- Ach, padre, - zvolala s írskym prízvukom, ktorýznejasňoval a hŕčil jej slová, - iste sa na mňa nebudeš hnevať, že som toho mala na lodi po krk a chcela som počuť šuchot zeme pod nohami a ja som tam bez teba bola taká opustená, že som už mala slzy na krajíčku, čo som tam sedela v kajute a nemala čo robiť, iba ak sa modliť hodinky!

Zmäkol, ako musel zmäknúť každý muž, a objal ju okolo pliec gestom, ktoré hraničilo s teatrálnosťou.

Slečna O'Donnellová mi struhla pôvabný pukerlík, a keď som sa na znak vďaky uklonil, kládol som si v duchu otázku, kde asi prišiel k tým presným informáciám o mne. Keď sme sa stretli, vyzeralo to, že nemá potuchy, kto som.