Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Míla Linc

Krajina po bitvě

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Krajina po bitvě

Míla Linc

Vydáno na základě laskavého souhlasu autora. Zdroj: roggy.dobrodruh.net/povidky

Povídka vyšla také v časopisu Pevnost 2005/6

Nevěřit v čarodějnictví je stejným hříchem jako čarodějnicí být.

(Malleus Maleficarum)

* * *

Žoldnéři pochodovali k severu. Míjeli vypálené vesnice a bahnitá pole, kde místo obilí kvetlo bodláčí. Na obzoru na několika místech stoupal k obloze černý dým.

A vzduch, vzduch jako by sám nasákl krví.

Pomalu se šíralo.

"Jakube, půjdeš?"

Jakub se ohlédl po hlase. Eyck měl na levé tváři popáleniny, které ho neuvěřitelně hyzdily, a v ošklivém obličeji se skrývaly ošklivé oči, nenávidící všechno a všechny. "Řekl jsem už, že ne," zavrčel Jakub. Neměl Eyckovy oči rád, děsily ho. Připomínaly mu, jak moc se změnil i on sám.

Eyck pokrčil rameny a zmizel v zástupu knechtů. Jedno malé přátelství, které právě zaniklo.

*

Ráno se choulostivě skrývalo v bílé mlze. A bílá mlha skryla tři dezertéry, které už nebavilo bojovat za dlouho nevyplacený žold, poslouchat nesmyslné rozkazy a umírat za císaře v téhle dlouhé a prokleté válce.

*

Jakub zvedl pohled stejně udiveně a znaveně jako všichni ostatní.

Cesta je vedla přes rozcestí se smírčím křížem. Každý se na chvilku zastavil a věnoval krátký pohled k nedalekému dubu. Přes jednu větev byl přehozen provaz, na jehož konci se houpalo mrtvé závaží.

Pod oběšencem stál stařec ve staré mnišské kutně a kázal o konci světa. V jeho plamenném hlase poznal Jakub mnoho skryté hrozby. Cítil Sílu a moc, která ze starce vyzařovala; v okamžiku, kdy se jejich pohledy střetly, viděl hořící domy, usekané hlavy, vypálené oči. Viděl stříkající krev, několik kněží v podivných dlouhých černých pláštích, kříž s Kristem, kterému z očí vytékaly slzy.

Jen kratičký okamžik. Pak vize zmizela, ale Jakub věděl, že tohle rozcestí střeží mocný muž. Muž, který možná viděl i do budoucnosti.

"Nevykroč špatným směrem, Jakube," řekl stařec. Jakub se neptal, odkud zná jeho jméno. V tuto chvíli to nebylo důležité. "Střez se nebezpečí. Víš, co věští karty? První lásku, druhá neštěstí a třetí smrt. Pamatuj na to."

"Hej, dědku, zmizni odsud!" přerušil jeho věštbu hrubý hlas.

Svět se vrátil tam, kde měl být. K nebi opět stoupal černý dým z vypálených vesnic a vzduch byl znovu cítit zlou a ledovou smrtí. Zrzavý mušketýr ještě něco zakřičel a pak vytáhl dýku.

Někteří další žoldnéři se smáli.

"Kde máš jídlo? Kde máš peníze?"

Tak jako už mnohokrát. Tentokrát se Jakub neúčastnil. Věnoval starci poslední pohled. Možná mu ho bylo i líto, možná věděl, že narazil na někoho mocné krve. Už příliš málo jich zbývalo, příliš málo.

Jakub poznal příběh neznámého. Oběšenec na stromě s vyřezaným křížem na obnažené hrudi hovořil za vše. Zpropadené bláznovství, kterému se říká přátelství a věrnost.

Přemýšlel o jeho slovech. "Teď zde nebude bezpečno." Co tím myslel? Zatraceně, pomyslel si Jakub. Na obzoru se stahovala černá mračna, blížila se bouřka. Studený vítr s sebou přinášel kouř. Skoro všude byl cítit. Černý, dusivý.

Válka už pohltila druhou generaci bojovníků. A stále se nezdálo, že by měla skončit.

Na konci kolony vrzala kola vozů. Smích markytánek zněl až příliš vesele v těch neveselých kulisách smrti a zoufalství.

Jakub šel dál a snažil se neslyšet křik starce. Přemýšlel o jeho slovech. Ze zadumání jej vytrhl až dusot kopyt před nimi. Mušketýři, kteří pochodovali vpředu, rychle sejmuli muškety, fendrych vytáhl z pouzdra pistoli.

*

Vítr šuměl v korunách stromů. Zdálky přinesl hřmění. "Bude pršet," zamumlal Hřivnáč.