Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Vasil Roman

Blázen a nevěsta

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Blázen a nevěsta

Blázen a nevěsta

Vasil Roman

UPOZORNĚNÍ:

Osoby a jejich osudové příběhy v této knize jsou výplodem fantazie autora. Jakákoli podobnost se skutečnými jmény, událostmi a prostředím je čistě náhodná.

Vasil Roman

I.

Podél zasněženého jižního břehu toku Uličky, v těsné blízkosti kamenem dlážděného koryta, šel po polozaváté neprošlapané pěšince krátkými šouravými krůčky, nahrbený těžce dýchající starý muž. V únorovém mrazivém odpoledni v mírném vánku zlehka povíval jeho prošedivělý plnovous, ozdoben drobnými krystalky ledu od vydechovaných par, které svým stříbrným leskem připomínaly sluncem ozářené kapky rosy v ranní jarní trávě. Vytrvalý mrazík pod téměř bezoblačnou oblohou se snažil vyštípat alespoň špetku červeně na zvrásnělém čele, na oblém krátkém nose a na časem ošlehaných tvářích. Jeho úsilí však bylo marné, chlapův chudokrevný obličej, z velké části maskován chmýřím a hlavně zplihlým porostem vousů, zůstával nadále namodralý. Pouze z koutku hnědavých, zmatených, plachých očí, se studenému větříku povedlo vypudit několik slz, jež na své krátké pouti pokožkou ztratily původní podobu. Proměnivši se ve dva úzké, lesklé proužky odrážely chabé sluneční paprsky.

Delší stříbrem protkané, v cárech visící neupravené, mastné vlasy upozorňovaly, že pod kdysi zeleným, snad mysliveckým kloboukem je zanedbaná hlava, v níž není zájem nositele o vzhled vlastního zevnějšku. V souhrnu výraz obličeje působil dojmem neštěstí, strádání, rozjitřených citů a nezdravého ducha.

Lítost vzbuzující muž se pachtil sněhem za vydatné pomoci levé zsinalé pěsti, v níž svíral lískovou hůl. Tou udržoval rovnováhu své nemotorné, houpající se, chatrné tělesné schránky. Druhá ruka plnila obdobnou funkci. Založená na bedrech vyrovnávala váhu předkloněného trupu, současně odlehčovala lety opotřebované páteři, neboť ji udržovala v co možná nejpřímější poloze. Za chodu se občas musela vznést k čelu a umravnit nezbedný klobouk. Kdysi na hlavě seděl pevně. Dlouhá léta nošení však vykonala své, teď byl volný, sklouzával do čela a provokativně bránil svému nepříliš starostlivému druhu ve výhledu. Snad ho chtěl vytrestat za špatné zacházení.

Každopádně byl zde. Patřil sem. Věděla to, a brala ho na vědomí celá vesnice.

II.

"Sakra, zase blbne..." řekl mladší. "... a k tomu ještě u okraje srázu... jednou sletí po dláždění a rozbije si hlavu... blázen starý!" Nato tiše zaklel.

III.

"Jéé... jéé..." zanaříkal.

IV.

V.