Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Vasil Roman

Erfesovo poslání

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Erfesovo poslání

Erfersovo poslání

Vasil Roman

Satirická povídka o čertovsky přizpůsobivém poetovi.

"Ahoj, kamaráde! Co tak sám?" znenadání oslovil v poloprázdné Uličské hospodě zamýšleného Petra vyzáblý vousatý cizinec. Vlevé ruce křečovitě svíral igelitku napěchovanou tiskovinami, jakoby se bál, že mu ji někdo znenadání vyškube.

"Mohu se posadit?" Aniž vyčkal souhlasu, odtáhl židli a posadil se.

"Já nejsem tvůj kamarád!" Řekl skrz zuby Petr. Pozvedl půllitr a dopil zteplalé pivo.

"Kdoví? Co není, může být," zafilozofoval troufale cizinec. Natáhl přátelsky ruku a představil se,

"Já jsem nějaký Erfes, a ty?"

Byl by ho odbil nějakou jedovatou poznámkou, ale podivné jméno ho zaujalo. I když neměl bůhví jak povznesenou náladu, pousmál se a podanou ruku přijal.

"Petr," představil se stručně.

Chvíli mlčky seděli. Tvářili se jakoby snad ten druhý tam ani nebyl. Zapálili si cigarety a pozorovali hostinskou, jak téměř žonglerským způsobem roznáší půllitry plné zlatavého moku.

"To je ale ženská. Takovou mít doma, spousta starosti by rázem odpadlo. Nanosila by ze studny vodu, vykydala hnůj, naštípala dříví, zametla dvůr, podojila krávy a určitě, by ji ještě zbylo síly potěšit chlapa," prolomil mlčení uznale cizinec, snažící se navnadit Petra k hovoru.

"Dej pokoj. Mě stačí ta moje potvora, co mi pij..." vtom se zarazil, uvědomil si, že zachází přiliž brzy do osobních problémů, jejichž tíha ho dovedla sem do země zaslíbené, kde ohnivá voda nahrazuje božskou manu. Přišel si vypít, zhojit jizvu od poslední hádky. Už jen to mu schází, bavit se o ženských.

"Dášo, dej nám dvě!" Křikl na šedovlasou mužatku. Cizinec přisadil:

"A dvě velké štamprle. Já si dam ruma a Peťovi to co pije."

"Deci vodky, jak furt?" zeptala se Petra.

"Nezapomeň tam vlít lžíci sádla a opepřit!" upřesnil.

"No jasně, co myslíš, že jsem blbá, nebo co?" ohradila se takřka uraženě.

"Ale kdepak! Ty jsi zlato!" Zalichotil ji. Pak párkrát zašlukoval a promluvil k přišelci,

"Erfes, kruci, ať mne čert vezme, jestli jsem někdy slyšel, aby mněl chlap takové divné jméno. Ještě tak nějaký umělec, herec, nebo tak nějak," dal nepokrytě najevo svůj udiv.

"Nejsi daleko od pravdy, akorát ses netrefil do povolání, Já jsem totiž... mhm..." ostýchavě odvrátil zrak Erfes.

"Jen ven s tím! Tady jsme všichni jedna banda. V této hospodě před sebou nic netajíme. Že, chlapci?" oslovil trojici důchodců zlehka pocucávajících pivo.

Na dotaz odvětil dědek s baretem na hlavě.

"Vždyť to je pravda. Tak proč bych mněl mlčet?... Hlavně ta tvoje," vystřelil jizlivou poznámku na Petrovu adresu.

Přepracováno a definitivně dokončeno v úterý 26.4.2005. Vasil Roman

BAKŠIŠ.

I.

II.

III.

Tak jsem mu řekl:

IV.