Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Vasil Roman

Můra letního dne

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Můra letního dne

Můra letního dne

Vasil Roman

UPOZORNĚNÍ:

Osoby a jejich osudové příběhy v této knize jsou výplodem fantazie autora. Jakákoli podobnost se skutečnými jmény, událostmi a prostředím je čistě náhodná.

Český Těšín 2004

Vasil Roman

I.

Do odjezdu rychlíku z Košic přes Přerov do Humenného, ještě scházelo zhruba deset minut a Dušan Fedič čtyřicetiletý, dlouhovlasý, štíhlý brunet s knírkem už se svým devítiletým synem Honzíkem posedávali na rozehřáté kožence sedadla prvého kupé jediného místenkového vozu. I když se dalo předpokládat, že v takovém parnu bude vlak téměř prázdný, přece jen (patrně ze zvyku) místenky zakoupil. Nebyl o ně valný zájem, takže mohl vybírat. A taky si vybral hned ke vstupním dveřím. Nastoupili krátce poté, co nádražní tlampač ohlásil přistavení jejich vlaku, včetně čísel koleje a nástupiště. Stanice Košice byla výchozí pro tento vlak, ale pro ně pouze jednou z přestupních na zdlouhavé, úmorné cestě, z domova v Č. Těšíně, do rusínské vesnice Uliče, kde se Dušan narodil a vyrůstal.

Čtyřiapůl hodiny trpěli v rozžhaveném vlaku Inter-City, jehož vnitřní klíma připomínalo spíše parní lázeň, než civilizovaný dopravní prostředek. Konečně se čas z dvouapůl hodin čekání na přípoj naplňoval. Dveře a okna kupé, umyvárny a kupodivu čistého záchodu, nechali otevřeny dokořán. Umožnili tak lenivému, dusnému, červencovému vzduchu kolovat všemi otvory, jež se tím nabídly. Bylo několik minut po čtvrté odpoledne letního času, ale žár slunce neustával, naopak zdálo se, že horko zesiluje.

"Ty se tak nepotíš, že?" zeptal se kluka.

"To víš, že se potím! Ale ne až tak jako ty." odpověděl, pak se ušklíbl a lehce tátu popíchl,

"To máš z toho piva." zamudroval.

Kluk ho zvědavě pozoroval.