Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Pavel Klempa

Aréna smrti

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

ARÉNA SMRTI Pavel Klempa

Čepel meče mě jen tak tak minula. Další úder na hlavu jsem stihl vykrýt a dokonce mi zbyl čas i na protiútok. Levou nohou jsem si nakročil dopředu a vší silou sekl na protivníkův bok. Život mu zachránilo jen ďábelsky rychlý úskok. Jak se jeho nohy dotkly země, hned vyrazil do útoku. Meč se odrazil od mého štítu a plynule přešel v oblouček, na jehož konci byla má hlava. Naštěstí jsem s něčím takovým počítal, takže jsem ránu vykryl mečem. To ho tak překvapilo, že se na chvíli odkryl. Rychle jsem toho využil a sekl ho štítem do hrudníku. Asi ho trochu překvapilo, že mám okraje štítu nabroušené stejně dobře jako můj meč. Rána nebyla moc hluboká, ale i tak byl najednou celý od krve. Ochozy zabouřily nadšením. Bohužel pro mě, byl můj soupeř zkušený bojovník a svých zranění si vůbec nevšímal.

Jeho úder jsem znova vykryl štítem a potom i další dva. Teď jsem ho měl tam, kde jsem chtěl. Nyní mi stačilo jen vykrývat jeho údery a čekat až ho ztráta krve vysílí. Tohle se však nelíbilo divákům, kteří to dali pískotem jasně najevo. To byla pro mě nebezpečná situace. Kdyby se prevát rozhněval, nechal by nás zabít oba. Proto jsem využil soupeřovi chvilkové nepozornosti a zaútočil. Ránu mečem vykryl štítem, ale kopanec na břicho nečekal a tak mu nestihl uhnout. Jak se mu sandál zabořil břicha, bezděčně se sklonil a nastavil mi tak hlavu. Neváhal jsem ani vteřinu a rozpoltil mu lebku vedví. Krev s kousky mozku vystříkla všude kolem a začala se rychle vsakovat do písku arény. Několik úlomků lebky se mi zabodalo do ruky a celej jsem byl špinavej od krve.

Po několika sekundách ticha se lidé na ochozech probrali a začali řvát jako šílení. Provolávali moje jméno a dávali tak prevátovi na vědomí, že se jim souboj líbil. Prevát mi pokynul ze své lóže a propustil mě z arény. Teď měly přijít na řadu souboje nižších řádů.

Odcházel jsem chladnou chodbou do své cely. Ta byla, stejně jako cely všech ostatních bojovníků, v katakombách hluboko pod povrchem země. Louče na zdi vrhaly bizardní stíny a jejich smrdutý kouř mě štípal do očí. Cestou jsem potkal několik bojovníků různých řádů, kteří se připravovali na následující souboje. Pokud chci dnešek přežít, několik z nich budu muset zabít.

Neodpočíval jsem ani dvě hodiny, když pro mě přišli. Slunce mezitím vystoupilo na vrchol své dráhy a nemilosrdně žhavilo písek arény. Finální kolo soubojů bylo, pro větší zábavu diváků, rozděleno na čtveřice. Vždy muž a žena z jednoho řádu, proti dvojici z řádu jiného. Mě, jako nejlepšímu bojovníku našeho řádu, byla přidělena Cathrin. Neuvěřitelně výkonný stroj na zabíjení v nádherném těle. Jako soupeři nám byli přiděleni bojovníci Smaragdového řádu. Harth byl vynikající bojovník, ale dívku po jeho boku jsem neznal. A podle Cathrinina rozladěného výrazu jsem poznal, že ona také ne. To nebylo dobré. Vždy je snazší bojovat proti bojovníkovi, o kterém něco víte.

Rychle jsme s Cathrinou probrali taktiku souboje. Ona zaútočí na Hartha a já na jeho partnerku. O tom, že Cathrin Hartha porazí, jsem nepochyboval, jen málo mužů se jí s mečem vyrovnalo. Ale zato moje soupeřka mi dělala starosti.

Došli jsme do středu arény, pozdravili preváta a diváky. Tohle jsem nesnášel, zdravit lidi, kteří se přišli podívat na vaši smrt. Potom jsme se rozestoupili a připravili se k boji. Rychlým pohledem jsem zkontroloval Cathrin. Stála naprosto nehybně v dokonalém bojovém postoji a z celého jejího těla vyzařoval klid a odhodlání. Chudák Harth.

Prevát nám pokynul rukou a souboj mohl začít. Harth se snažil získat převahu a tak se proti mně okamžitě rozběhl. Když už byl několik kroků ode mne, do cesty mu skočila Cathrin a sekla proti jeho hlavě. Harth stihl zareagovat a na poslední chvíli se před mečem sklonil. Velice rád bych tenhle souboj sledoval, ale čekala mě moje neznámá. Popošel jsem o několik kroků k ní a sekl na pozdrav mečem do vzduchu. Pozdrav po mě zopakovala, ale stále zůstávala stát. Takže překonat těch deset metrů co nás dělilo, bylo na mě. Než jsem ušel pět metrů, bylo všechno v pořádku. Ale pak už ne. Využila toho, že jsem právě stál našlapoval levou nohou a zaútočila. Jediným skokem překonala tři metry a rychlým bodnutím na břicho se pokusila souboj ukončit. A jak jsem stál na jedné noze, tak mě její útok, který jsem vykryl štítem, pěkně rozhodil. Ztratil jsem rovnováhu a začal padat na záda. Toho má soupeřka okamžitě využila a bodla znovu. Padání jsem zastavit nedokázal a tak jsem mu aspoň pomohl. Nohama jsem se odrazil a odskočil o pořádný kus dozadu. Ne však tak rychle, jak jsem měl. Špička jejího meče mě dohnala a udělala mi v boku pěknou díru. Když jsem se zvedal ze země, uslyšel jsem křik diváků. Nikdo z nich si určitě nemyslel, že souboj bude vypadat právě takhle. Já teda určitě ne. Naštěstí jsem se stihl zvednout dřív, než ke mně doběhla. Černé vlasy jí vlály kolem celé hlavy a celkem ladily k jejím očím, černým jako smrt. Jak jsem si vzpomněl na smrt, hodně rychle jsem se dal do pořádku. Nerad bych ji potkal moc brzo, ne osobně.

Takže, když ke mně doběhla, stál jsem pevně rozkročen a v bojovém postoji očekával její další útok. Ten přišel stejně rychle, jako všechny předchozí, ale když jsem se soustředil, celkem snadno jsem ho vykryl štítem. Meč se ještě ani nestihl pořádně odrazit, když už jsem vyrazil do protiútoku. Občas bývám nechutně rychlej. Nedá se říct, že by můj úder stihla vykrýt, ale blbou náhodou měla štít přesně v místě, kam jsem sekl. Síla úderu ho strhla s sebou a její vlastní štít ji tak udeřil hrudníku. Mírně se zapotácela, ale po chviličce se srovnala a můj další úder odrazila mečem na stranu. Ohnal jsem se po ní nabroušeným krajem štítu. Asi sledovala můj předchozí zápas, protože jediné co jsem trefil, byl zase její štít. Nechtěl jsem jí dát ani chvilku na odpočinutí a střídal útok za útokem. Řezal jsem do ní jako šílený, ale pořád nic. Až na několik škrábnutí, se jí vždy podařilo se mé ráně vyhnout, nebo jí vykrýt. A moje zranění mě čím dál tím víc oslabovalo. Na chvíli jsem se zastavil a snažil se nabrat dech. I ona už toho měla evidentně dost a sípavě oddychovala několik kroků ode mě. Doteď jsem diváky pořádně nevnímal, jak jsem se soustředil na souboj, a až teď jsem si uvědomil jejich přítomnost. A to vůbec nebyli zticha. Všechny tribuny řvali jako o život a snažili se překřičet jedna druhou.

Moje protivnice pochopila, že takhle mě neporazí a snažila se něco vymyslet. Nebyl to špatný nápad, ale já jsem ho také párkrát použil, takže vím co a jak. Takže, když mi do obličeje vykopla písek, oči už jsem měl dávno zavřené. Potom jsem sehrál divadélko, jak se snažím si z nich písek vytřít a jak vůbec nic nevidím. Několikrát jsem se opřel o meč a dělal, že pozorně poslouchám, kde tak asi může být. Potichu mi přešla do boku a opatrně se ke mně začala přibližovat. Potom sebrala ze země pár kamínků a hodila je přezemne. Když dopadly slabě zarachotily a já se po nich otočil. Teď mi byla v zádech a stačilo jen bodnout. Napřáhla se a ... v jediné sekundě jsem se otočil a probodl jí mečem. To bylo dobrý. Špatný bylo, že nešel vytáhnout. Asi se nějak zasekl o žebra nebo co, ale nešel ven. A meč jsem docela potřeboval, protože úplně proti plánu Cathrina Hartha stále neporazila, ale dokonce ještě prohrávala. Vykroutil jsem meč z ruky mrtvé a rozběhl se na Hartha. Okamžitě, jak mě uviděl, několikrát ukročil do strany a aby nás měl oba na očích. Nejdřív zaútočila Cathrina a okamžitě po ní já. Hart měl co dělat, ale s trochou štěstí se mu podařilo obě rány vykrýt. Ale nikdo nemá štěstí pořád a tak jsme útok zopakovali. A potom zas. Na počtvrté Harth zaváhal a oba naše meče se mu zabodli do těla. Jeden do krku a druhý do břicha.

Byl jsem vyčerpán, ale Cathrina na tom byla ještě hůř, sotva mohla chodit. Ale věděl jsem, že kdybych jí chtěl pomoci, skončil bych taky s mečem v krku. Takže jsme se dopotáceli před lóži preváta a složili mu poklonu. Ohnout to ještě šlo, ale nahoru už jsem se málem nezvedl. Takhle mě ještě teda žádná ženská neutahala.